När jag var ordförande i det amerikanska psykologförbundet
försökte de mediaträna mig,
och ett möte med CNN sammanfattar
vad jag kommer att prata om idag,
vilket är det elfte skälet att vara optimistisk.
Discovers redaktör berättade om de 10 första,
och jag kommer att ge er det elfte.
De kom till mig - CNN - och de sa, "Professor Seligman,
skulle du vilja berätta om läget för psykologin idag?
Vi skulle vilja intervjua dig om det." Och jag sa, "Jättebra."
Och hon sa, "Men det här är CNN, så du får bara ett ljudklipp."
Jag sa, "OK, hur många ord får jag?"
Hon sa, "Eh, ett."
(Skratt)
Kamerorna gick igång, och hon sa, "Professor Seligman,
hur är läget för psykologin idag?"
"Bra."
(Skratt)
"Stopp. Stopp. Det duger inte.
Vi måste tydligen ge dig ett längre ljudklipp."
"Okej, hur många ord får jag nu?" "Jag tror, eh, att du får två.
Doktor Seligman, hur är läget för psykologin idag?"
"Inte bra."
(Skratt)
"Jaha, doktor Seligman,
vi märker att du inte är bekväm i det här mediet.
Vi måste nog ge dig ett rejält ljudklipp.
Den här gången får du tre ord.
Professor Seligman, hur är läget för psykologin idag?"
"Inte bra nog." Och det är vad jag kommer att prata om idag.
Jag vill säga varför psykologi var bra, varför den inte var bra, och hur den
under de kommande 10 åren kan bli bra nog.
Och som en parallell vill jag säga samma sak om teknologi,
om underhållning och design, för jag tycker att ämnena liknar varandra.
Så varför var psykologi bra?
Jo, i 60 år fungerade psykologi inom sjukdomsmodellen.
För 10 år sen, när jag satt på ett flygplan
och berättade vad jag gjorde för den jag satt bredvid,
brukade de röra sig bort från mig.
Eftersom de helt riktigt sa
att psykologi handlar om att hitta vad som är fel på någon. Hitta galningen.
Men nu, när jag berättar vad jag gör, kommer de närmare.
Och det som var bra med psykologi, den investering på 30 miljarder dollar
som NIMH gjorde inom sjukdomsmodellen,
med vad ni menar med psykologi,
är att för 60 år sen gick inget av de här tillstånden att behandla -
det fanns bara hokus pokus.
Nu är 14 av tillstånden behandlingsbara,
och två går faktiskt att bota.
Den andra saken som hände är att en vetenskap utvecklades,
en vetenskap om mentala sjukdomar.
Vi märkte att vi kunde ta luddiga koncept,
som depression, alkoholism - och mäta dem noggrant.
Att vi kunde skapa en klassifikation för de mentala sjukdomarna.
Att vi kunde förstå vad som orsakade dem.
Vi kunde se samma människor över tid -
till exempel människor som var genetiskt känsliga för schizofreni -
och undersöka hur moderskap och genetik spelade in,
och vi kunde isolera okända variabler
genom att göra experiment kring de mentala sjukdomarna.
Och bäst av allt är att vi de senaste 50 åren
har uppfunnit mediciner och psykologiska behandlingsmetoder.
Och att vi har kunnat testa dem noggrant,
i experiment med slumpmässiga urval och grupper som fått placebo,
kastat bort de saker som inte fungerat, och behållit de som gjorde faktisk nytta.
Och slutsatsen är att psykologi och psykiatri under de senaste 60 åren
kan hävda att vi kan göra olyckliga människor mindre olyckliga.
Och jag tycker det är utmärkt. Jag är stolt över det.
Men det som inte var bra ledde till tre konsekvenser.
Den första var moral,
att psykologer och psykiatriker blev experter på offer och sjukdomar,
att vår syn på människans natur var
att om man kom i svårigheter föll allt samman.
Vi glömde att människor gör val och fattar beslut.
Vi glömde ansvar. Det var den första kostnaden.
Den andra kostnaden var att vi glömde bort er.
Vi glömde bort att förbättra normala liv.
Vi glömde bort uppdraget att göra
relativt problemfria människor lyckligare, nöjdare och mer produktiva.
Och geni, begåvning blev fula ord.
Ingen jobbar på sånt.
Och det tredje problemet med sjukdomsmodellen är
att vi i vår önskan att göra något för de som har det svårt,
i vår önskan att göra något för att reparera skador,
slog det oss aldrig att utveckla metoder
för att göra människor lyckliga, positiva åtgärder.
Det var inte bra.
Och det är vad som fick människor som mig själv, Nancy Etcoff, Dan Gilbert
och Mike Csikszentmihalyi att arbeta inom något jag kallar positiv psykologi,
och den har tre syften.
Det första är att psykologi borde bry sig lika mycket om
mänsklig styrka som svaghet.
Den borde också vara lika intresserad av
att bygga upp styrka som av att reparera skador.
Den borde vara intresserad av de bästa sakerna i livet.
Och den borde vara lika upptagen av att förbättra vanliga människor liv,
och med genialitet, att vårda stor talang.
Under de senaste 10 åren och förhoppningsvis i framtiden,
har vi sett början av en positiv psykologi baserad på vetenskaplig grund,
en vetenskap om vad som gör livet värt att leva.
Det har visat sig att vi kan mäta olika former av lycka.
Och ni kan alla, helt gratis, gå till den där webbplatsen
[authentichappiness.org] och ta en hel samling lyckotester.
Man kan fråga sig hur du ligger till i positiva känslor, mening och flow
jämfört med tiotusentals andra människor?
Vi skapade motsatsen
till den diagnostiska manualen för sinnessjukdomar:
en klassifikation över de styrkor och förmågor som ser på könsfördelningen,
hur de definieras, hur man diagnosticerar dem,
vad som bygger upp dem och vad som står i vägen för dem.
Vi insåg att kunde hitta orsakerna till positiva tillstånd, att relationen
mellan hjärnhalvornas aktivitet
kunde vara en orsak till lycka.
Jag har tillbringat mitt liv med att jobba med olyckliga människor,
och jag har ställt frågan,
Vad skiljer extremt olyckliga människor från resten av befolkningen?
Och för sex år sen började vi fråga extremt lyckliga människor.
Hur skiljer de sig från oss?
Det visade sig finnas ett sätt.
De är inte mer religiösa, de är inte i bättre form,
de har inte mer pengar, de är inte snyggare,
de har inte fler bra upplevelser och färre dåliga.
Det enda som skiljer ut dem: De är extremt sociala.
De sitter inte på seminarier på en lördagsmorgon.
(Skratt)
De tillbringar inte tid ensamma.
Var och en har ett romantiskt förhållande
och de har alla en stor vänkrets.
Men se upp här.
Det här är bara en korrelation, inte ett orsakssamband,
och det handlar om Hollywoodlycka, som jag kommer prata mer om:
lycka i form av upprymdhet och fniss och gott humör.
Och jag kommer strax förklara varför den inte räcker.
Vi började undersöka de åtgärder som gjorts under århundradena,
från Buddha till Tony Robbins.
Ungefär 120 åtgärder har föreslagits
som antas ha gjort människor lyckliga.
Vi ser att när vi har kunnat strukturera många av dem
har vi faktiskt kunnat göra studier med slumpmässigt urval
för att mäta metoders interna och externa validitet.
Det vill säga, vad gör människor lyckligare på lång sikt?
Om ett par minuter ska jag berätta om resultaten.
Men huvudpoängen med det här är
att uppdraget jag vill att psykologi ska ha,
utöver att bota de mentalt sjuka, och förutom att göra olyckliga människor
mindre olyckliga, är att, kan psykologi göra människor lyckligare?
Och för att ställa den frågan -
lycklig är inte ett ord jag använder ofta -
var vi tvungna att bryta ner det i delar
som är möjliga att fråga om vad det gäller lycka.
Och jag tror att det finns tre olika -
och jag kallar dem olika för att olika åtgärder bygger upp dem,
det är möjligt att ha den ena utan den andra -
tre olika lyckliga liv.
Det första lyckliga livet är det njutbara livet.
Det är ett liv där man har så många positiva känslor man någonsin kan,
och verktyg för att öka dem.
Det andra är ett engagerat liv -
ett liv med arbete, föräldraskap, kärlek, fritid, då tiden stannar.
Det är vad Aristoteles pratade om.
Och för det tredje, det meningsfulla livet.
Jag vill säga något om var och en av de liven
och vad vi vet om dem.
Det första livet är ett njutbart liv,
och det handlar helt enkelt om att uppleva så många njutningar som möjligt,
så många positiva känslor som möjligt,
och lära sig färdigheter - kunna njuta, utöva mindfulness - som ökar dem,
som förlänger dem i tid och rum.
Men det njutbara livet har tre nackdelar,
och det är därför positiv psykologi inte är gladvetenskap
och varför det inte slutar där.
Den första nackdelen är att det visar sig att det behagliga livet,
ens upplevelse av positiva känslor är ärftlig till ungefär 50 procent,
och faktiskt inte påverkbar i högre grad.
Så de olika trick som Mattieu [Ricard] och jag med flera känner till
om hur man ökar mängden positiva känslor i sitt liv
är trick för att få 15 till 20 procent mer.
Nummer två är att vi vänjer oss vid positiva känslor.
Vi vänjer oss faktiskt snabbt.
Det är som fransk vaniljglass, den första skeden är 100 procent;
men vid den sjätte skeden är det borta.
Och som jag sa, går det inte att ändra så mycket på.
Det leder över till det andra livet.
Jag måste berätta om min vän, Len,
för att prata om varför positiv psykologi är mer än positiva känslor,
mer än att uppleva njutning.
På två av livets tre stora områden var Len vid 30 års ålder enormt framgångsrik.
Det första området var arbetet.
När han var 20 var han optionsmäklare.
När han var 25 var han multimiljonär
och chef över ett företag som handlade med optioner.
För det andra, på fritiden - var han landets bästa bridgespelare.
Men på det tredje området i livet, kärlek, är Len en bottenlös förlorare.
Och anledningen till det är att Len är en kall typ.
(Skratt)
Len är introvert.
Amerikanska kvinnor sa till Len, när han dejtade dem, "Du är inte rolig.
Du har inga positiva känslor. Försvinn."
Och Len var rik nog att kunna anlita en psykoanalytiker från Park Avenue,
som i fem år försökte hitta det sexuella trauma
som på något sätt hade låst in alla hans positiva känslor.
Men det visade sig inte handla om något sexuellt trauma.
Det visade sig att - Len växte upp på Long Island,
han spelade och såg på amerikansk fotboll, och han spelade bridge -
Len är i de nedersta fem procenten av vad vi kallar positiv affekt.
Frågan är, är Len olycklig? Jag vill hävda att han inte är det.
I motsats till vad psykologin har sagt om de nedre 50 procenten av mänskligheten
när det gäller positiva affekter,
tror jag att Len är en av de lyckligaste människor jag känner.
Han är inte dömd till ett fängelse av olycka
och det beror på att Len,
liksom de flesta av er, har en enorm kapacitet för flow.
När han träder ut på USA-börsen vid 9:30 på morgonen stannar tiden för honom.
Den stannar tills klockan ringer.
Från att första kortet spelas, och fram tills 10 dagar senare,
när turneringen är över, stannar tiden för Len.
Och det är vad Mike Csikszentmihalyi har pratat om, om flow.
Det skiljer sig från njutning på ett mycket viktigt sätt.
Njutning känns påtagligt, man vet att det händer.
Det är tankar och känslor.
Men som Mike sa igår, under flow -
känner man ingenting.
Man är ett med musiken. Tiden stannar.
Koncentrationen är total.
Det här är verkligen egenskapen som vi tänker på som det goda livet.
Och vi tror att det finns ett recept för det,
och det handlar om att känna till sina styrkor.
Och det finns ett pålitligt test
för att mäta vilka ens största styrkor är.
Och att sen göra om sitt liv för att använda dem så mycket man kan.
Att förändra sitt arbete, sin kärlek, sin lekfulla fritid,
sina vänskapsrelationer, sitt föräldraskap.
Ett exempel: En person jag arbetade med packade folks matkassar på Genuardi.
Hatade sitt jobb.
Hon jobbade sig igenom college.
Hennes främsta styrka var social intelligens,
så hon utvecklade packningen så att mötet med henne
skulle bli varje kunds bästa stund på dagen.
Det gick förstås inte.
Men vad hon gjorde var att ta sina främsta styrkor,
och förändra arbetet för att använda dem så mycket som möjligt.
Vad man får ut av det är inte ett större leende.
Man ser inte ut som Debbie Reynolds.
Man fnissar inte. Vad man får är engagemang.
Så det är den andra vägen. Den första vägen, positiva känslor.
Den andra vägen är eudaimonisk flow.
Den tredje vägen är mening.
Det är den mest vördnadsvärda av lyckorna, traditionellt sett.
Och mening, enligt det här synsättet består, liksom eudaimoni -
av att veta vilka ens främsta styrkor är, och att använda dem för
att tillhöra och vara till nytta för något större än sig själv.
Jag nämnde det för alla tre typer av liv,
det njutbara livet, det goda livet, det meningsfulla livet,
folk jobbar nu hårt på att förstå,
finns det saker som på ett bestående sätt ändrar på dessa liv?
Och svaret verkar vara ja. Jag kommer att ge några smakprov på det.
Det görs på ett ordentligt sätt.
På samma sätt som vi testar mediciner för att se vad som verkligen fungerar.
Vi gör långsiktiga studier för olika åtgärder, med slumpmässigt urval
och kontrollgrupper som får placebo.
Och bara för att nämna ett fåtal av de åtgärder vi har sett har effekt:
När vi lär människor om det njutbara livet,
hur man får mer njutning i livet,
är en av uppgifterna att lära sig om mindfulness, att ta in känslointryck,
och man får i uppdrag att utforma en vacker dag.
Använd nästa lördag till att skapa en vacker dag åt dig själv,
ta in sinnesintryck och utöva mindfulness för att förstärka upplevelsen.
Vi har sett att det njutningsfulla livet förstärks på det sättet.
Tacksamhetsbesök.
Jag vill att ni alla gör det med mig nu, om ni kan.
Stäng ögonen.
Tänk på någon som gjorde
något väldigt viktigt
som förändrade ditt liv i en positiv riktning,
och som du aldrig riktigt tackade.
Personen måste vara i livet.
Okej, nu kan du öppna ögonen.
Jag hoppas ni alla har en sådan person.
Uppgiften, när man jobbar med tacksamhetsbesök,
är att skriva ett brev på 300 ord till den personen,
ringa dem från Phoenix, fråga om du får besöka dem,
säg inte varför, dyk upp hemma hos dem,
och läs upp ditt brev - alla gråter när det här händer.
Och vad som händer när vi testar människor en vecka senare, en månad senare,
tre månader senare, är att de både är lyckligare och mindre deprimerade.
Ett annat exempel är en styrkedejt,
där olika par får identifiera sina starkaste sidor på styrketestet,
och att sen skapa en kväll där de båda får använda sina styrkor,
och vi har sett att det stärker deras förhållande.
Och lycka kopplat till välgörenhet.
Det värmer i hjärtat att vara i en sån här grupp,
där så många av er har ägnat era liv åt välgörenhet.
Mina elever och mina kollegor har inte upptäckt detta,
så vi lät några människor göra något altruistiskt
och göra något roligt, och jämföra det.
Vad man ser är
att när man gör något roligt, ser det ut som en fyrkantsvåg.
När man gör något filantropiskt för att hjälpa någon annan,
stannar det kvar länge.
Det var några exempel på positiva åtgärder.
Det näst sista jag skulle vilja säga är
att vi är intresserade av hur nöjda människor är med sina liv.
Det är vad allt handlar om. Och det är vårt mätbara mål.
Och vi ställer frågan i relation till de tre olika liven,
hur stor livstillfredsställelse får du?
Vi frågar - vi har gjort detta i 15 omgångar med tusentals människor -
i hur stor utsträckning sökandet efter lyckan,
sökandet efter positiva känslor, det njutbara livet,
sökandet efter engagemang, när tiden stannar,
och sökandet efter mening bidrar till tillfredsställelse i livet?
Våra resultat förvånade oss, för de var tvärtemot vad vi trodde.
Det visade sig att sökandet efter njutning
nästan inte bidrar alls till livstillfredsställelsen.
Sökandet efter mening är den starkaste.
Sökandet efter engagemang är också väldigt starkt.
Njutning spelar roll ifall man redan har både engagemang och mening,
då kan njutning vara grädden på moset.
Det vill säga, det fullkomliga livet -
summan är större än delarna, om man har alla tre.
På samma sätt, om man inte har någon av de tre, så är det tomma livet
värre än frånvaron av de olika delarna.
Vad vi frågar oss nu är
om samma relation finns för fysisk hälsa, hur länge man lever,
och för produktivitet?
Det vill säga, i ett företag, är produktivitet en funktion
av positiva känslor, engagemang och mening?
Är hälsa en funktion av positivt engagemang,
av njutning och av mening i livet?
Och det finns anledning att tro att svaret på båda dessa frågor kommer att vara ja.
Chris sa förut att den förra talaren kunde integrera saker som han hört,
och det tyckte jag var fantastiskt.
Jag har aldrig varit på en sån här sammankomst.
Jag har aldrig sett talare som går så långt utanför sig själva,
vilket var en av de slående sakerna.
Men jag har sett att de problem som finns inom psykologi också verkar finnas
inom teknik, underhållning och design, på följande sätt.
Vi vet alla att teknik, underhållning och design
kan användas för destruktiva syften.
Vi vet också att teknik, underhållning och design
kan användas för att mildra lidande.
Och gränsen mellan att mildra lidande
och att bygga upp lycka är förresten väldigt viktig.
När jag blev terapeut för 30 år sen
trodde jag att om jag var bra nog för att hjälpa någon ur sin depression,
eller sin ångest eller ilska, så skulle det göra dem lyckliga.
Så var det aldrig. Jag insåg att det bästa jag kunde hoppas på var att nå nollnivån.
Men de var tomma.
Det visade sig att lyckofärdigheterna, förmågan att njuta av livet,
förmågan till engagemang och att finna mening
är annorlunda än förmågan att ta sig ur lidande.
Motsvarande är sant för teknik,
underhållning och design, tror jag.
Det är möjligt för dessa tre drivkrafter i världen
att öka lyckan, att skapa fler positiva känslor,
och det är typiskt sett hur de har använts.
Men när man delar upp lycka som jag gör här -
i inte bara positiva känslor, det räcker inte på långa vägar -
det finns flow i livet, och mening.
Som Laura Lee sa till oss,
kan design, och även underhållning och teknik, tror jag,
användas för att öka även mening och engagemang.
Så sammanfattningsvis är det elfte skälet till optimism,
i tillägg till rymdhissen,
att jag tror att vi med teknik, underhållning och design
faktiskt kan öka mängden lycka på jorden.
Och om tekniken om ett årtionde eller två kan bidra till liv med mer njutning,
engagemang och mening, så blir det bra nog.
Om underhållning också kan vridas mot att öka de positiva känslorna,
ge mer mening, eudaimoni, så blir det bra nog.
Och om design kan skapa positiva känslor,
eudaimoni, och flow och mening, så kommer allt vi gör tillsammans
att bli bra nog.
Tack.
(Applåder)