Ollessani Amerikan psykologiyhdistyksen puheenjohtaja
minua totutettiin mediaan,
ja eräs kohtaamiseni CNN:n kanssa
tiivistää tämänpäiväisen puheeni aiheen,
joka on "11. syy olla optimistinen".
Discoverin toimittaja kertoi meille kymmenen niistä.
Minä annan teille yhdennentoista.
CNN tuli luokseni, ja he sanoivat: "Professori Seligman,"
"kertoisitteko meille psykologian nykytilasta?"
"Haluaisimme haastatella teitä siitä." Sanoin: "Hienoa."
Hän sanoi: "Mutta tämä on CNN, joten saat vain pikkuklipin."
Kysyin: "No montako sanaa sitten saan?"
Hän sanoi: "No yhden."
(Naurua)
Kamerat nauhoittivat, ja hän sanoi: "Professori Seligman,
mikä on psykologian tila nykypäivänä?"
"Hyvä."
(Naurua)
"Poikki. Tuo ei kelpaa."
"Meidän täytynee antaa teille pidempi klippi."
"No kuinka monta sanaa saan tällä kertaa?" "No, saatte kaksi."
"Tohtori Seligman, mikä on psykologian tila nykypäivänä?"
"Ei hyvä."
(Naurua)
"Kuulkaa, tohtori Seligman,"
"näemme, ettette tunne itseänne kotoisaksi tässä mediassa."
"Meidän täytynee antaa teille kunnon klippi."
"Tällä kertaa saatte kolme sanaa."
"Professori Seligman, mikä on psykologian tila nykypäivänä?"
"Ei tarpeeksi hyvä." Ja siitä aion puhua tänään.
Haluan kertoa, miksi psykologia oli hyvä, miksi se ei ollut hyvä,
ja miten se voi tulla, kymmenessä vuodessa, tarpeeksi hyväksi.
Samaan aikaan yhteenvetäen, haluan sanoa saman teknologiasta,
viihteestä, ja muotoilusta, koska uskon, että ongelmakohdat ovat hyvin samanlaisia.
Miksi psykologia oli hyvä?
Yli 60 vuotta psykologiassa työskenneltiin tautimallin parissa.
10 vuotta sitten, kun olin lentokoneessa,
ja esittelin itseni vieruskaverille, ja kerroin mitä teen,
he siirtyivät minusta poispäin.
Koska, oikeutetustikin, heistä
psykologia on vikojen löytämistä. "Spottaa hullu."
Nykyään, kertoessani mitä teen, ihmiset siirtyvät minua kohti.
Mikä psykologiassa oli hyvää --
NIMH:n tekemässä 30 miljarin dollarin rahoituksessa,
sairausmallin kanssa työskentelyssä,
siinä, mitä psykologialla tarkoitetaan --
on, että 60 vuotta sitten yksikään mielisairaus ei ollut hoidettavissa;
kaikki oli pelkkää huijausta.
Nyt 14:a sairautta voidaan hoitaa --
kaksi niistä parantaa.
Toinen asia, mikä tapahtui, oli se, että kehittyi tiede,
mielisairauksia tutkiva tiede.
Huomasimme, että voimme ottaa epämääräisiä käsitteitä kuten masennus, alkoholismi,
ja mitata niitä täsmällisesti.
Että voimme luoda luokituksen mielisairauksista.
Että voisimme ymmärtää mielisairauksien syy-seuraussuhteen.
Katsoimme samoja ihmisiä eri aikoina --
ihmisiä, joilla oli esimerkiksi geneettinen taipumus skitsofreniaan,
ja kysyimme, mikä on geenien osuus,
ja pystyimme eristämään kolmansia muuttujia
tutkimalla kokeellisesti mielisairauksia.
Hienointa on se, että olemme pystyneet viimeisen 50 vuoden aikana
keksimään lääkehoitoja ja psykologisia hoitoja,
ja sitten pääsimme testaamaan niitä järjestelmällisesti
placebo-konrolloiduissa koeasetelmissa --
heittää ulos jutut, jotka eivät toimineet, ja pitää ne, jotka toimivat.
Johtopäätös siitä on, että voimme tosiaan sanoa, että psykologia ja psykiatria ovat viimeisen 60 vuoden aikana
tehneet onnettomista ihmisistä vähemmän onnettomia.
Se on minusta hienoa. Olen siitä ylpeä.
Mutta mikä ei ollut hyvää -- sen seuraukset, kolme asiaa:
Ensimmäinen oli moraalinen --
psykologit ja psykiatrit muuttuivat uhrien tutkijoiksi, etsivät patologisia tapauksia;
käsityksemme ihmisluonnosta oli, että pulassa ollessa, kaikki vyöryy päälle.
Unohdimme, että ihmiset tekevät valintoja ja päätöksiä.
Unohdimme vastuun. Se oli ensimmäinen menetys.
Toinen menetys oli, että unohdimme teidät ihmiset.
Unohdimme normaalien elämien parantamisen.
Unohdimme tavoitteen tehdä melko huolettomista ihmisistä onnellisempia,
täydempiä, tuotteliaampia -- ja "nero" ja "lahjakkuus", niistä tuli rumia sanoja.
Kukaan ei tee työtä sen eteen.
Kolmas ongelma sairausmallissa on se,
että rynniessämme auttamaan pulassa olevia,
rynniessämme korjaamaan tuhoja,
mieleemme ei tullut kehittää tapoja
tehdä ihmisistä onnellisempia, puuttua asioihin positiivisesti.
Se ei ollut hyvä.
Se sai henkilöt kuten Nancy Etcoff, Dan Gilbert, Mike Csikszentmihalyi,
ja minut töihin tekemään jotain, mitä kutsun positiiviseksi psykologiaksi,
jolla on kolme tavoitetta.
Ensimmäinen on se, että psykologia on kiinnostunut
niin ihmisten vahvuuksista kuin heikkouksista.
Sen pitäisi olla yhtä kiinnostunut rakentamaan vahvuuksia kuin korjaamaan vikoja.
Sen pitäisi olla kiinnostunut
elämän parhaista puolista, ja sen pitäisi olla valmis tekemään normaalien ihmisten elämästä täydempää,
ja sen pitäisi huolehtia neroista ja kasvattaa lahjakkuuksia.
Viimeisen 10 vuoden aikana olemme nähneet
toivon kipinän ja positiivisen psykologian alun:
tieteen siitä, mikä tekee elämästä elämisen arvoista.
Osoittautuu, että voimme mitata onnellisuuden eri muotoja.
Voitte mennä ilmaiseksi webbisivulle
ja tehdä vinon pinon testejä onnellisuudesta.
Voitte kysyä, miten paljon positiivisia tunteita, merkitystä,
flowta teillä on verrattuna kymmeniin tuhansiin muihin ihmisiin.
Loimme sairausdiagnoosien vastakohdan:
luokituksen vahvuuksista ja avuista, joka katsoo sukupuolijakaumaa,
miten ne on määritelty, miten ne diagnosoidaan,
mistä ne rakentuvat ja mikä estää niitä.
Löysimme syy-seuraussuhteen positiivisissa tiloissa,
yhteyden vasemman aivolohkon aktiivisuudessa
ja oikean aivolohkon aktiivisuudessa onnellisuuden aiheuttajana.
Olen työskennellyt koko elämäni erittäin onnettomien ihmisten auttamiseksi,
ja kysyin kysymyksen,
miten äärimmäisen onnettomat ihmiset eroavat meistä muista?
Noin kuusi vuotta sitten, aloimme kysyä todella onnellisista ihmisistä,
miten he eroavat meistä muista?
Osoittautuu, että yhdellä tapaa.
He eivät ole uskonnollisempia, paremmassa kunnossa,
heillä ei ole enemmän rahaa tai ulkonäköä,
heillä ei ole enemmän hyviä kokemuksia ja vähemmän huonoja.
He eroavat siten, että he ovat erittäin sosiaalisia.
He eivät istu seminaareissa lauantaiaamuisin.
(Naurua)
He eivät vietä aikaa yksinään.
He kaikki ovat seurustelusuhteessa,
ja jokaisella on rikas valikoima ystäviä.
Mutta nyt varovasti. Tämä on vain korrelaatiota, ei kausaalista,
ja puhun onnellisuudesta Hollywoodin tyyliin:
kuohuvaa onnellisuutta, hihittelyä, pirteyttä.
Aion esittää teille hetken päästä, ettei se ole läheskään tarpeeksi.
Aloimme etsiä asioita, jotka tekivät ihmisiä onnellisiksi vuosisatojen saatossa,
Buddhasta Tony Robbinsiin.
Noin 120 asian on ehdotettu
tekevän ihmisiä onnellisiksi.
Olemme onnistuneet tekemään manuaalin niistä monelle,
ja teemme tutkimuksia
niiden voimasta ja tehokkuudesta.
Mitkä asiat tekevät ihmisistä pysyvästi onnellisia?
Kerron kohta joistakin tuloksistamme.
Mutta lopputulos tästä on se, että psykologialla pitää olla mielestäni missio
sen lisäksi, että sillä on missio parantaa mielisairaat,
ja sen mission lisäksi, että onnettomista ihmisistä tulisi vähemmän onnettomia,
voiko psykologia todella tehdä ihmisistä onnellisempia?
Ja kysyäksemme tuon kysymyksen -- onnellinen ei ole sana jota käytän paljon --
meidän on pitänyt jakaa se pienempiin osiin, joita voi kysyä onnesta.
Uskon, että on kolme eri --
ja kutsun niitä erilaisiksi, koska ne rakentuvat eri asioista,
on mahdollista että on yhtä muttei toista --
kolme erilaista onnellista elämää.
Ensimmäinen onnellinen elämä on miellyttävä elämä.
Tämä on elämä, jossa on niin paljon positiivisia tunteita kuin vain mahdollista,
ja taito voimistaa niitä.
Toinen on sitoutunut elämä:
elämä työlle, vanhemmuudelle, rakkaudelle, harrastuksille, aika pysähtyy.
Siitä Aristoteles puhui.
Kolmantena on merkityksellinen elämä.
Haluan sanoa jotain kaikista noista elämistä,
ja mitä me niistä tiedämme.
Ensimmäinen on miellyttävä elämä, ja se on parasta mitä löydämme,
siinä huvitellaan mahdollisimman paljon,
niin paljon positiivisia tunteita kuin mahdollista,
ja opitaan taitoja, nautiskelua, tarkkaavaisuutta, jotka vahvistavat niitä,
jotka venyttävät niitä ajassa ja paikassa.
Mutta miellyttävällä elämällä on kolme varjopuolta,
ja siksi positiivinen psykologia ei ole onnellisuuspsykologiaa eikä lopu siihen.
Ensimmäinen varjopuoli on se, että miellyttävä elämä,
positiivisten tunteiden kokeminen, on perinnöllistä,
noin 50 prosenttia on perittyä, eikä juurikaan muunneltavissa.
Joten eri temput, jotka Matthieu [Ricard] ja minä ja muut tunnemme
positiivisten tunteiden lisäämisestä elämässä
ovat 15:tä 20:een prosentin temppuja saada enemmän.
Toinen on, että positiivisiin tunteisiin tottuu. Erittäin nopeasti.
Kuten vaniljajäätelö, ensimmäinen makuelämys on 100 %;
kuudennen lusikallisen jälkeen se on jo kadonnut.
Ja, kuten sanoin, sitä ei voi muokata.
Tämä johtaa toiseen elämään.
Haluan kertoa teille ystävästäni nimeltä Len
puhuakseni siitä, miksi positiivinen psykologia on muutakin kuin positiivisia tunteita,
enemmän kuin mielihyvän hakemista.
Kahdella kolmesta elämänalueesta, täytettyään 30,
Len oli äärettömän menestynyt. Ensimmäinen alue oli työ.
20-vuotiaana hän välitti optiokauppaa.
25-vuotiaana hän oli multimiljonääri
ja johti optiokauppaa tekevää yhtiötä.
Toinen, peleissä: hän on kansallinen mestari bridgessä.
Mutta kolmannella alueella, rakkaudessa, Len oli toivoton tapaus.
Syy oli siinä, että hän oli.. Len on kylmä kala.
(Naurua)
Len on introvertti.
Amerikkalaiset naiset sanoivat Lenille treffeillä:
"Et ole yhtään hauska. Sinulla ei ole positiivisia tunteita. Häivy."
Lenillä oli varaa psykoanalysoijaan Park Avenuelta.
Hän yritti viiden vuoden ajan löytää seksuaalisen trauman,
joka oli jotenkin lukinnut positiiviset tunteet hänen sisäänsä.
Osoittautui, ettei ollut mitään seksuaalista traumaa.
Osoittautui, että... Len kasvoi Long Islandilla
ja pelasi jalkapalloa ja katsoi jalkapalloa, ja pelasi bridgeä...
Len on alhaisimmassa viidessä prosentissa positiivista affektiivisuutta.
Kysymys kuuluu, onko Len onneton? Haluaisin vastata ei.
Toisin kuin mitä psykologia kertoi meille 50:stä prosentista, jotka kuuluvat alhaisimman
positiivisen affektiivisuuden osaan ihmiskunnasta,
minä uskon Lenin olevan yksi onnellisimmista tuntemistani ihmisistä.
Hän ei ole sidottu apeuden helvettiin,
koska Len, kuten useimmat teistä, pääsee helposti flow-tilaan.
Kun hän kävelee American Exchange -pörssiin 9:30 aamulla,
hänelle aika pysähtyy, kunnes kello soi päivän päätteeksi.
Kun ensimmäistä korttia pelataan,
kunnes 10 päivää myöhemmin turnaus on ohi, aika pysähtyy Lenille.
Siitä Mike Csikszentmihalyi on puhunut,
flowsta, ja se erottautuu mielihyvästä hyvin tärkeällä tavalla.
Mielihyvä on tunteita. Sen tunnistaa tapahtuvan. Se on ajatuksia ja tunteita.
Mutta kuten Mike kertoi eilen, flow'n aikana ei voi tuntea mitään.
On yhtä musiikin kanssa. Aika pysähtyy.
On äärimmäisen keskittynyt.
Ja sitä pidämme hyvän elämän piirteenä.
Uskomme, että siihen on resepti,
ja se on se, että tietää omat vahvuutensa.
On olemassa testi,
joka kertoo viisi vahvuuttasi.
Sitten muokataan elämä siten, että pääsee käyttämään niitä mahdollisimman paljon.
Muokataan työ, rakkaus,
harrastukset, ystävyyssuhteet, vanhemmuus.
Vain yksi esimerkki: eräs henkilö, jota autoin, oli pakkaaja Genuardilla.
Hän vihasi työtään.
Hän työskentelee läpi collegen.
Hänen vahvuutensa oli sosiaalinen älykkyys,
joten hän muutti pakkaamisen siten, että hänen tapaamisestaan
tulisi asiakkaan päivän sosiaalinen kohokohta.
Ilmeisesti hän epäonnistui.
Mutta hän otti vahvuutensa
ja alkoi käyttää niitä niin paljon kuin mahdollista.
Se ei hymyilytä koko ajan.
Ei näytä Debbie Reynoldsilta.
Ei hihitytä. Sitä vain paneutuu hommaan enemmän.
Se on siis toinen tie. Ensimmäinen on positiiviset tunteet.
Toinen on hyvän olotilan tuova flow.
Kolmas tie on merkityksellisyys.
Tämä on perinteisesti kaikista kunnioitettavin onnellisuuden muoto.
Merkitys muodostuu -- samaan tapaan kuin hyvä olotila,
se muodostuu omien vahvuuksien tuntemisesta,
ja niiden käyttämisestä jonkin suuremman asian palveluksessa.
Mainitsin, että kaikille kolmelle elämälle, miellyttävälle,
hyvälle, ja merkitykselliselle elämälle, ihmiset työskentelevät kovasti selvittääkseen,
onko asioita, jotka muuttavat niitä elämiä pysyvästi?
Vastaus tuntuu olevan kyllä. Annan teille vain muutaman esimerkin.
Täsmällinen työ on kesken.
Testaamme sitä samoin kuin testaamme lääkkeiden toimivuutta.
Teemme satunnaissokkotestejä, placebo-testejä,
pitkäaikaisia tutkimuksia erilaisista puuttumismenetelmistä.
Antaakseni esimerkin asioista, joilla on vaikutus
opettaessamme ihmisiä miellyttävästä elämästä,
miten nauttia enemmän elämästä,
yksi tehtävistä on tarkkaavaisesti ja nautiskelua vaalimalla
suunnitella kaunis päivä.
Ensi lauantaina, valitse päivä ja suunnittele itsellesi kaunis päivä,
ja toimi edellämainitusti vahvistaaksesi nautintoja.
Voimme osoittaa, että miellyttävä elämä saa siitä potkua.
Kiitollisuusvierailu. Haluan, että teette tämän nyt kanssani, jos sallitte.
Sulkekaa silmänne.
Haluan, että muistelet ihmistä, joka teki jotain tavattoman tärkeää,
joka muutti elämäsi hyvään suuntaan,
ja jota et koskaan kunnolla kiittänyt.
Henkilön täytyy olla elossa.
Nyt voitte avata silmänne.
Toivottavasti teillä kaikilla on henkilö.
Tehtävänne on kiitollisuuskäyntiä opetellessa
kirjoittaa 300-sanainen todistus tuolle henkilölle,
soittaa heille Phoenixiin,
kysyä lupaa vierailulle, älkää kertoko miksi, ilmaantua heidän ovelleen,
lukekaa todistuksenne -- kaikki nyyhkivät sen tapahtuessa --
ja mitä tapahtuu on, että testatessamme ihmisiä viikkoa, kuukautta myöhemmin,
kolme kuukautta myöhemmin, he ovat molemmat onnellisempia ja vähemmän masentuneita.
Toinen esimerkki on voimatreffit, joissa pyydämme
pariskuntia määrittämään vahvuutensa testissä,
ja sitten suunnittelemme heille illan, jossa molemmat voivat käyttää vahvuuksiaan,
ja olemme havainneet sen vahvistavan parisuhteita.
Ja hauskuus vastaan filantropia.
On niin rohkaisevaa olla tällaisessa seurassa,
jossa niin monet teistä ovat muuttaneet elämänsä filantropiaksi.
Opiskelijani ja muut koehenkilöni eivät ole vielä tehneet sitä,
joten laitamme heidät tekemään jotain altruistista,
ja jotain hauskaa, ja vertaamme tuloksia.
Osoittautuu, että tehdessään jotain hauskaa,
sen vaikutus on kuin kanttiaalto.
Kun tekee jotain filantrooppista auttaakseen toista henkilöä, vaikutus kestää.
Nuo ovat esimerkkejä positiivisista puuttumisista elämään.
Seuraavaksi haluan sanoa,
että olemme kiinnostuneita miten tyytyväisiä ihmiset ovat elämiinsä,
ja siitä on kyse ihmisissä. Sen selvittäminen on päämäärämme.
Kysymme kysymyksen kolmen eri elämän kohdalla,
miten paljon ne tuovat tyytyväisyyttä elämään.
Olemme tehneet 15 toistokoetta tuhansilla ihmisillä. Kysymme
millä tavoin mielihalujen täyttäminen,
positiivisten tunteiden tavoittelu, miellyttävä elämä,
sitoutumisen tavoittelu, ajan pysähtyminen,
merkityksen tavoittelu, vaikuttavat tyytyväisyyteen omasta elämästä?
Tuloksemme yllätti meidät olemalla päinvastainen kuin kuvittelimme.
Osoittautuu, että nautintojen tavoittelu ei vaikuta melkein ollenkaan tyytyväisyyteen elämästä.
Pyrkimys merkityksellisyyteen on voimakkain.
Pyrkimys sitoutumiseen on myös hyvin voimakas.
Nautinnot merkitsevät vain, jos on sekä sitoumusta
että merkitystä, silloin nautinto on kuin piste iin päällä.
Täyteläisen elämän tapauksessa summa on suurempi kuin sen kolme osaa yksinään.
Kääntäen, jos ei ole yhtään näistä kolmesta,
tyhjä elämä, summa on vähemmän kuin osansa.
Nyt kysymme,
onko asioilla, kuten fyysinen terveys, sairastuvuus,
elämän pituus ja tuottavuus, myös vastaava yhteys?
Onko tuottavuus yrityksessä
positiivisten tunteiden, sitoutuneisuuden ja merkityksen funktio?
Onko terveys positiivisen sitoutumisen,
nautinnon, ja elämän tarkoituksen funktio?
Onko syytä uskoa, että vastaus molempiin on kyllä.
Chris sanoi, että viimeisellä puhujalla on mahdollisuus yrittää summata yhteen kuulemansa,
ja tämä oli niin uskomatonta. En ole koskaan ollut tällaisessa tapahtumassa.
En ole koskaan nähnyt puhujien ylittävän itsensä niin kovin,
mikä oli yksi mahtavista jutuista.
Huomasin, että ongelmat psykologiassa tuntuvat olevan vastaavia
kuin ongelmat teknologiassa, viihteessä ja muotoilussa seuraavalla tavalla.
Tiedämme, että teknologiaa, viihdettä ja muotoilua
on käytetty ja voidaan käyttää tuhoavalla tavalla.
Tiedämme myös, että teknologiaa, viihdettä ja muotoilua
voidaan käyttää kurjuuden vähentämiseen.
Ero kurjuuden vähentämisen ja
onnellisuuden lisäämisen välillä on muuten erittäin tärkeä.
Kun aloitin terapeutin työn 30 vuotta sitten,
luulin, että on riittävää poistaa jonkun masennuksen,
huolekkuuden ja vihaisuuden, ja se tekisi heistä onnellisia.
Niin ei koskaan käynyt. Parhaimmillaan pääsin nollaan.
Mutta he olivat tyhjiä.
Osoittautuu, että taidot onnellisuuteen, taidot miellyttävään elämään,
taidot sitoutumiseen, taidot merkityksellisyyteen,
ovat eri kuin ne, jotka poistavat kurjuutta.
Joten vastaava pitää paikkansa
teknologian, viihteen ja muotoilun osalta, uskoakseni.
Näiden kolmen maailmaa eteenpäin vievien asioiden avulla on mahdollista
lisätä onnellisuutta, lisätä positiivisia tunteita,
ja niin niitä tyypillisesti on käytetty.
Mutta purkaessaan onnellisuuden osiin, kuten minä teen,
ei vain positiivisiin tunteisiin -- se ei ole läheskään riittävää --
on myös flowta ja merkitystä elämässä.
Kuten Lauralee kertoi meille,
muotoilua, ja uskoakseni myös viihdettä ja teknologiaa,
voidaan käyttää merkityksellisyyden lisäämiseen myös elämässä.
Lopuksi siis 11. syy optimismiin,
avaruushissin lisäksi,
on se, että teknologian, viihteen ja muotoilun avulla
voimme lisätä kapasiteettia
ihmisten onnellisuuteen planeetallamme.
Jos teknologia voi seuraavina vuosikymmeninä lisätä miellyttävää elämää,
hyvää elämää ja merkityksellistä elämää, se on tarpeeksi hyvä.
Jos viihde voidaan ohjata myös lisäämään positiivisia tunteita,
merkitystä, hyvää olotilaa, se on tarpeeksi hyvä.
Jos muotoilu voi lisätä positiivisia tunteita,
hyvää olotilaa, ja flowta, ja merkitystä,
se mitä teemme kaikki yhdessä tulee olemaan tarpeeksi hyvää. Kiitos.
(Suosionosoituksia)