Till synes var allt
bra i Johns liv.
Han hade precis skrivit på ett kontrakt
där han sålt sin lägenhet i New York
och gjort en mångmiljonvinst
och han hade bara ägt den i fem år.
Skolan där han tagit sin masterexamen
hade precis erbjudit honom en undervisningstjänst
vilket innebar inte bara lön,
utan även löneförmåner för första gången på evigheter.
Ändock, trots att allt gick riktigt bra för John
så kämpade han
mot ett missbruk och en djup depression.
På kvällen den 11 juni 2003
klättrade han upp på toppen
av staketet på Manhattan Bridge
och kastade sig i de mörka vattnen.
Anmärkningsvärt nog --
nej, mirakulöst nog --
så överlevde han.
Fallet krossade hans högra arm,
bröt vartenda revben,
punkterade lungan
och han flöt mellan medvetande och medvetslöshet
medan han drev med East River
under Brooklyn Bridge
och ut i färjeleden till Staten Island
där färjepassagerare
hörde hans skrik av smärta
och tog kontakt med färjekaptenen
som i sin tur kontaktade sjöräddningen
som plockade upp honom ur East River
och tog honom till Bellevue Hospital.
Det är faktiskt här vår berättelse börjar.
Eftersom John så snart han bestämt sig
för att pussla ihop sitt liv --
först fysiskt, sedan känslomässigt
och sedan andligt --
upptäckte han att det fanns väldigt lite hjälp att få
för någon som hade försökt ta sitt liv
på det sätt han hade gjort.
Forskning visar
att 19 av 20 personer
som försöker ta sina liv
misslyckas.
Men de som misslyckas
har 37 gånger så stor chans att lyckas
andra gången.
Det här är verkligen
en hög-riskgrupp
med väldigt få möjligheter att att vända sig till någon och få hjälp.
Det som händer
när människor försöker pussla ihop sina liv är
att alla tabun kring självmord
gör att vi inte vet vad vi ska säga
och att vi ofta inte säger någonting alls.
Det gör att isoleringen
som personer som John befinner sig i blir ännu starkare.
Jag kan Johns historia väldigt väl
eftersom jag är John.
Det här är, idag,
första gången jag i ett offentligt sammanhang
berättar om
den resa jag varit med om.
Men efter att ha förlorat en älskad lärare 2006
och en god vän förra året i självmord
så satt jag på TEDActive förra året
och insåg att jag behövde bryta tystnaden
och gå bortom mina tabun
för att tala om en idé som är värd att sprida --
att människor som
har tagit det svåra beslutet
att komma tillbaka till livet
behöver resurser och vår hjälp.
Som Trevor Project säger så blir det bättre.
Det blir mycket bättre.
Och jag väljer att komma ut
ur en helt annan slags garderob idag
för att uppmuntra er, uppmana er,
att om ni någon gång
har övervägt eller försökt begå självmord,
eller känner någon som har det,
så tala om det, sök hjälp.
Det är ett samtal som är värt mycket
och en idé som behöver spridas.
Tack.
(Applåder)