Пат Мичъл: Първото ти завръщане на сцената на TEDwomen.
Шерил Сандбърг: Първо завръщане. Радвам се да ви видя всички. Винаги е хубаво да се огледаш
и да видиш толкова много жени.
Толкова е различно от обичайните ми преживявания и знам, че и за другите е така.
Когато за първи път почнахме да говорим, може би темата не беше социалните мрежи,
която смятахме, че ще бъде, а
липсващите лидерски позиции, специално в сектора на технологиите и социалните мрежи.
Но как еволюира за теб тази мисъл, и се оформи като речта, която направи за TED?
Бях наистина уплашена да изляза на тази сцена и да говоря за жените,
защото израснах в света на бизнеса, и мисля, че много от нас също идват оттам.
Никога не казваш, че си жена, защото някой да може да забележи, нали?
Може да забележат. Или по-лошо, ако кажеш &quot;жена&quot; хората от другата страна на масата
мислят, че искаш специално отношение, или се оплакваш.
Или още по-лошо, каниш се да ги съдиш. И така премислих-(смях)
Така ли е? Премислих цялата си бизнес кариера,
и никога не съм говорила за това да си жена, никога не съм говорила публично.
Но забелязах също, че това няма ефект.
Завърших колеж преди повече от 20 години и помислих,
че всички мои равнопоставени са мъже и жени, а всички високопоставени са мъже,
но че това ще се промени,
защото вашето поколение направи такива изумителни неща борейки се за равенство,
и равенството сега очакваше ние да го получим. А то не го правеше.
Защото година след година аз бях една от по-малкото и по-малкото,
а днес, често и единствената жена в стаята.
И аз разговарях с няколко души за това,
трябва ли да подготвя реч за TEDwomen за жените, и те казаха, о не, не.
Това ще провали кариерата ти. Не може да си сериозен бизнес ръководител
и да говориш за това да си жена. Никога повече няма да те приемат насериозно.
Но за щастие, имаше няколко горди, като вас, които ми казаха, че трябва да направя речта,
и си зададох въпроса, който Марк Зукърбърг би могъл -
основателят на &quot;Фейсбук&quot; и мой шеф -
да попита всички нас, тоест какво бих направила, ако не се страхувах?
И отговорът на това е, че бих застанала на сцената на TED,
и бих говорила за жените и лидерството. И го направих, и оцелях. (Аплодисменти)
ПМ: Бих казала, не само оцеля. Шерил, мисля си за онзи момент,
когато стояхме двете зад сцената заедно, и ти се обърна към мен,
и ми разказа история.
И аз ти казах, в последната минута, нали знаеш, наистина трябва да споделиш тази история.
ШС: О, да. ПМ: Каква беше историята?
ШС: Ами това е важна част от пътуването. Отивах на TEDwomen -
първоначалният беше в окръг Колумбия, а аз живея тук и бях се качила на самолета предния ден,
а дъщеря ми беше на три, и висеше на крака ми: &quot;Мамо, не ходи&quot;.
А Пат е приятел, и така, без връзка с речта, която планирах да изнеса,
която беше цялата от цифри и факти, и нищо лично,
казах на Пат историята. Казах ѝ, ами, имам тежък ден.
Вчера дъщеря ми ме дърпаше за крака да не идвам.
И ти ме погледна и каза, трябва да кажеш тази история.
Казах, на сцената на TED? Шегуваш ли се?
Ще изляза на сцената и ще призная, че дъщеря ми виси на крака ми?
И ти каза - да, защото ако искаш да говориш за влизане на повече жени в лидерски роли,
трябва да си честна за това колко е трудно.
И аз го направих. И мисля, че това е много важна част от историята.
Същото се случи, когато пишех книгата си. Започнах да пиша. Написах първата глава,
и помислих, че е фантастична. Беше пълна с информация и графики,
имах три страници за матриархалните племена на масаите, и техните социологични модели.
Съпруга ми я прочете и каза: &quot;Това е като да си ядеш зърнената закуска.
Никой....&quot;, извинявам се на Уитис, ако има някой, но &quot;...никой, никой няма да прочете книгата.&quot;
И в процеса разбрах, че трябва да съм по-отворена и честна,
и трябва да разкажа историите си. Историите си как още не съм толкова самоуверена, колкото трябва,
в много ситуации. Първия си и провален брак. Плаченето на работа.
Усещането, че съм чужда, усещането за вина и до днес.
И част от пътуването ми, започнало на тази сцена, приближаването до &quot;Lean In&quot;, приближаването до фондацията
изцяло е свързано с това да си по-отворен и честен за тези предизвикателства,
така че и други жени да са по-честни и по-отворени,
и всички да можем да работим заедно за истинско равенство.
ПМ: Мисля, че една от най-впечатляващите части на книгата,
и по мое мнение, една от причините да бъде така чувствителна тема и да резонира по целия свят,
е, че имаш лично отношение и ясно показваш,
че докато наблюдаваш неща, които е важно и други жени да знаят,
че си срещнала същите предизвикателства, които много други от нас са срещнали,
когато си се изправяла срещу спънките и бариерите и вероятно хора, които не вярват в същото.
Така че разкажи за този процес: решението да си публична за личните неща,
и да се поставиш в позицията на нещо като експерт
за това как да се справяме с тези предизвикателства
ШС: След като направих речта си за TED, това което се случи беше -
нали разбираш, никога не съм очаквала наистина да пиша книга, аз не съм автор, аз не съм писател,
и тя беше широко известна, и наистина започна да променя живота на хората.
За мен беше чудесно, едно от първите получени писма беше от една жена,
която каза, че е получила предложение за голямо повишение, и го е отхвърлила
и казала на най-добрата си приятелка за това, а приятелката ѝ казала,
наистина трябва да чуеш тази реч на TED.
И така тя гледала речта, отишла на другия ден и взела работата,
прибрала се в къщи и дала на мъжа си списъка с покупките. (смях)
И казала, аз мога да направя това.
И това, което наистина беше важно за мен - беше не само жените в корпоративния свят,
въпреки че съм чувала от много от тях, че е повлияло на голяма част,
но и също на хора в много различни обстоятелства.
Имаше един доктор, който беше гостуващ лекар в &quot;Джон Хопкинс&quot;,
който каза, че докато не е видял моята реч от TED, никога не се е замислил,
че въпреки че половината му студенти в медицинското училище били жени,
те не говорели толкова, колкото мъжете, докато правел обиколките си.
Така започнал да отделя внимание, и докато чакал вдигнати ръце, той видял, че ръцете на мъжете са вдигнати.
Започнал да окуражава жените да вдигат повече ръце,
и пак не се получило
И казал на всички, няма да вдигате ръце, аз ще посочвам.
Той можел да задава по равно въпроси на мъже и жени и доказал сам на себе си,
че жените знаели отговорите също толкова или по-добре,
и можел да се обърне към тях и да им каже това.
И тогава имаше една жена, майка, която отглеждала децата си в къщи и била от много лош квартал
с не добро училище, и тя казала, че речта на ТЕД- тя никога не е била на корпоративна позиция,
но че речта на TED я вдъхновила да отиде в училището и да се бори за по-добър учител за нейното дете.
И мисля, че това беше част от откриването на собствения ми глас.
И аз разбрах, че други мъже и жени са намерили гласовете си в него,
и така преминах от речта към книгата.
ПМ: И в книгата ти не само намери гласа си, който е силен и ясен в нея,
но и споделяш наученото-
опита на други хора в уроците.
И това е което мисля за позицията приета от теб –
ти стана нещо като експерт по устремяване.
Как се усети това, и стана в твоя живот?
Да стартираш не само книга, не само бестселър, най-гледана реч,
но движение, където хората буквално описват своите действия в работата
като устремяване.
ШС: Мисля, че съм благодарна, за мен е чест, щастлива съм, и това е само началото.
Не знам дали съм експерт, или изобщо някой е експерт. Наистина съм направила доста проучвания.
Прочела съм всяко изследване, детайлно съм проучила материалите,
и уроците са много ясни.
Това, което се знае, е, че стереотипите възпират жените да приемат лидерски роли по целия свят.
Толкова е очевидно. &quot;Лийн ин&quot; е много универсално, била съм къде ли не по света,
говорейки за това и културите са толкова различни.
Дори в собствената ни страна, в Япония, в Корея, в Китай, в Азия, в Европа,
те са толкова различни. С изключение на едно нещо: полът.
Навсякъде по света, без значение каква е културата ни,
смятаме, че мъжете трябва да са силни, асертивни, агресивни, да имат глас;
мислим, че жените трябва да говорят, когато бъдат заговорени, и да помагат на другите.
И навсякъде, по целия свят,
жените са наричани &quot;командаджийки&quot; Има я думата, &quot;командаджийки&quot;
за малките момиченца, във всеки език присъства.
Това е дума, която рядко се използва за малките момченца
защото ако малко момченце води, за него няма негативна дума,
това се очаква. Но ако малко момиченце води, тя е &quot;командаджийка&quot;.
Знам, че няма много мъже тук, но имайте малко търпение.
Ако си мъж, трябва да представляваш пола си.
Моля вдигнете ръка, ако ви е казвано, че сте твърде агресивни на работа.
(Смях) Винаги има няколко, движи се около пет процента. Добре, подгответе се, господа.
Ако сте жена, моля вдигнете ръка, ако ви е казвано, че сте твърде агресивна на работа.
(Смях) Това казват слушателите ми във всички страни по света,
и е силно подкрепено от фактите.
Мислим ли, че жените са по-агресивни от мъжете? Разбира се, че не.
Просто ги гледаме през друга лупа,
и много от характерните черти, които трябва да показваш, за да имаш добро представяне на работа, да имаш резултати, да водиш,
са такива, които мислим, че са в мъжа, той е шефа,
и за жената, тя е &quot;командаджийка&quot;
И добрата новина е, че можем да променим това, ако го разпознаем.
Един от най-щастливите моменти в цялото това пътуване е,
след като книгата излезе от печат, стоях на сцена с Джон Чеймбърс, изпълнителния директор на Сиско.
Той беше прочел книгата. Застана на сцената с мен, покани ме пред целия си мениджърски екип,
мъже и жени, и каза, мислех, че сме добри в това, мислех, че аз съм добър в това.
И после прочетох тази книга и осъзнах, че ние – моята компания,
всички сме наричали висшестоящите си жени твърде агресивни,
и сега стоя пред вас и съжалявам.
И искам да знаете, че няма да го направим никога вече.
ПМ: Може ли да я изпратим на много други хора, които познаваме? (Аплодисменти)
ШС: И така Джон го прави, защото мисли,че е добре за компанията му,
затова този вид разпознаване на тези тенденции може да промени това.
Затова следващия път, когато някой нарече малко момиченце &quot;властна&quot;,
идете при този човек, усмихнати, и му кажете
&quot;Това момиченце не е командаджийка. Това момиченце има умения на изпълнителен директор.&quot; (Смях).
ПМ: Знам, че така казваш на дъщеря си. ШС: Абсолютно.
ПМ: И ти наистина се фокусира върху книгата и причината, както каза, да я напишеш,
беше да започнеш диалог за това.
Искам да кажа, да го изложиш пред погледите, да признаем факта, че жените са
във време, когато имаме повече отворени врати и повече възможности,
все още не получават лидерските позиции.
И така в месеците дошли след книгата,
през които &quot;Устреми се&quot; се концентрира върху това и каза,
това са предизвикателствата, които остават и много от тях трябва да овладеем в себе си,
и да се вгледаме в себе си. Какво се промени?
Видя ли промяна?
ШС: Всъщност, има много повече диалог, което е чудесно.
Но което е наистина важно за мен, и мисля за всички нас, е действието.
Навсякъде където отида изпълнителните директори ми казват,
струваш ми толкова много,
защото всички жени искат да получават колкото мъжете.
И на тях кавзам, изобщо не съжалявам. (Смях)
Изобщо. Имам предвид, жените трябва да получават колкото мъжете.
Навсякъде, където отида, жените ми казват, че искат повишение.
Навсякъде, където отида, жените казват, че имат по-добри отношения със съпрузите си,
искат повече помощ в къщи, искат повишенията, които трябва да получат на работа,
и най-важното, вярват в себе си.
Един от губернаторите на един от Щатите ми каза, че не е съзнавал всъщност,
че жените седят встрани в стаята, в която са,
и сега е въвел правило всички жени в екипа му да седят на масата.
Фондацията, която създадох заедно с книгата &quot;Устреми се&quot;
помага на жените и мъжете, да създадат кръгове - малки групи,
може да са от 10, може да са от колкото поискате, които се срещат веднъж в месеца.
Надявах се досега да имаме 500 кръга. Това щеше да е чудесно.
Нали знаете, грубо 500 пъти по 10.
Има повече от 12 000 кръга в 50 страни по целия свят.
ПМ: Знам, това е чудесно.
ШС: И има хора, които се срещат всеки месец.
Срещнах се с едни от тях, беше в Бейжинг.
Група жени, те са 29 или 30, те са направили първия &quot;Устреми се&quot; кръг в Бейжинг,
няколко от тях са израснали в крайно бедния, провинциален Китай.
Тези жени са на по 29 и тяхното общество им казва, че са &quot;остатъци&quot;,
защото още не са женени
и процесът на събирането веднъж в месеца на срещи
им помага да разберат кои са те за себе си.
Какво искат в кариерата си. Какъв партньор искат, ако въобще искат.
Погледнах ги, обиколихме и се запознахме,
всички казаха имената си и откъде са,
и казах, аз съм Шерил Сандбърг и това беше мечтата ми.
И почти се разплаках.
Да, което признавам, че правя. Нали?
Но фактът, че жени толкова далече, които са израсли в малко село,
които са карани да се омъжат за някого, който не желаят,
могат да се срещнат снякого веднъж в месеца и да откажат на това,
и да намерят живот, който сами избират.
Това е вида промяна, на който се надявах.
ПМ: Изненадана ли си от глобалния характер на посланието си?
Защото мисля, че когато книгата излезе за първи път, много хора помислиха,
ами, това е много важно напътствие за младите жени за техния път нагоре.
Трябва да видят това, да очакват бариерите и да ги разпознават,
да ги разкрият, да говорят за тях,
но че това наистина е за жени, които са такива. Които го правят. Издигат се в корпоративния свят.
И все пак книгата е четена, както казваш, в селските райони, в развиващите се страни.
Каква част от това те изненада, и може би доведе до нова перспектива от твоя страна?
ШС: Книгата е за самоувереността, и за равенството.
Оказва се, че навсякъде по света, жените се нуждаят от повече самоувереност,
защото светът казва, че ние не сме равни на мъжете.
Навсякъде по света ние живеем в общество, където мъжете получават &quot;и&quot;,
а жените получават &quot;или&quot;.
Никога не съм срещала мъж, когото да питат как прави всичко това. (Смях)
Отново, обръщам се към мъжете в аудиторията:
Моля вдигнете ръце, ако са ви питали как се справят с всичко?
(Смях)
Само мъжете.
Жените, жените. Моля вдигнете ръце, ако са ви питали как се справяте с всичко?
Ние заключаваме, че мъжете могат да правят всичко – да имат работа и деца.
Заключаваме, че жените не могат и това е смешно.
защото голямото множество жени навсякъде по света, включително и в Съединените Щати,
работят на пълен работен ден и имат деца.
И мисля, че хората не разбират напълно колко широко е посланието.
Има един кръг, който започна за спасени секс работници в Маями.
Те използват &quot;Устреми се&quot; да помогнат на хората да направят прехода
обратно към каквото би било нормален живот, наистина спасявайки ги от сводниците им, и използвайки го.
Има групи за подготовка за успех в Тексас, които използват книгата,
за жени, които никога не са били в колеж.
И знаем, че има групи до Етиопия.
Така тези послания за равенство – как на жените се казва, че те не могат да имат, каквото имат мъжете,
как смятаме, че лидерството е за мъже, как смятаме, че правото на глас е за мъжете,
те засягат всички, и мисля, че са много универсални.
И това е част от това, което TEDwomen прави.
Обединява всички в кауза, в която вярваме,
която е повече жени, повече гласност, повече равенство.
ПМ: Ако беше поканена да изнесеш друга реч,
какво би казала, което е резултат от тоя опит, за теб лично,
и какво си научила за жените и мъжете,
докато направи това пътуване?
ШС: Мисля, че бих казала – опитах да го заявя силно,
но мисля, че мога да го кажа и по-силно –
искам да кажа, че статуквото не е достатъчно.
Не е достатъчно добро, и не се променя достатъчно бързо
След речта ми за TED и публикуването на книгата ми, мина още една година с данни от Щатското преброяване.
И знаете ли какво открихме?
Няма движение в разликата в заплащането за жените в Съединените Щати.
Седемдесет и седем цента към един долар.
Ако си чернокожа жена, 64 цента.
Ако си Латино, сме на 54 цента.
Знаете ли кога за последен път се промениха тези цифри?
2002.
Има стагнация, по толкова различни показатели.
И мисля, че не сме наистина честни за това,
по много различни причини. Толкова е трудно да говорим за половете.
Крием се от думата &quot;феминисти&quot;, дума, която наистина трябва да използваме.
Трябва да се отърсим то думата &quot;командаджийка&quot;
(Аплодисменти)
мисля, че трябва да го кажа по-силно – трябва да се отърсим от думата &quot;командаджийка&quot;
и да върнем думата &quot;феминистки&quot;, защото се нуждаем от нея.
(Аплодисменти)
ПМ. И всички трябва да се устремяваме повече.
ШС: Много повече устрем.
ПМ: Благодаря ти, Шерил.
Благодаря, че се устреми и каза да.
ШС: Благодаря.
(Аплодисменти)