Декілька років тому я розпочала одну програму.
Я запропонувала зіркам в сфері дизайну та програмування
взяти відпустку на один рік
та попрацювати в середовищі,
в якому є практично все, що ми повинні ненавидіти -
вони працювали в уряді.
Програма називається "Програмуй для Америки",
це приблизно те саме, що Корпус миру, тільки для комп'ютерних фанатів.
Ми обираємо декілька людей щороку
і вони працюють з урядами міст.
Замість того, щоб посилати їх до країн третього світу,
ми посилаємо їх в джунглі міської ради.
І там вони розробляють прекрасні додатки, працюючи з працівниками міста.
Але насправді вони просто показують,
на що здатні сучасні технології.
Знайомтеся, це - Ол.
Ол - це пожежний кран в Бостоні.
Тут він виглядає, наче на побачення зібрався,
але насправді він шукає когось, хто б його відкопав від снігу при снігопаді.
Оскільки він знає, що не так-то легко гасити полум'я,
коли він покритий метром снігу.
Як же так трапилось, що він шукає допомоги
в такий унікальний спосіб?
Торік наша команда побувала в Бостоні
за програмою "Програмуй для Америки".
Вони були там в лютому, а минулого року в лютому випало багато снігу.
І вони помітили, що міська влада ніяк не займеться
відкопуванням цих пожежнихх гідрантів.
Але один хлопець,
на ім'я Ерік Майклз-Обер,
зауважив дещо.
Громадяни чистять тротуари
прямо перед цими штуками.
І він зробив те, що зробив би будь-який хороший програміст -
він написав додаток.
Цей невеликий симпатичний додаток дозволяє всиновити гідрант.
Так ви погоджуєтесь відкопати його, коли ітиме сніг.
Якщо ви робите це, ви можете дати йому ім'я.
Перший гідрант отримав ім'я Ол.
Якщо ви його не відкопаєте, то хто-небудь може його забрати.
У ньому вбудована ігрова динаміка.
Це скромний маленький додаток.
Це, напевно, найменший з 21-го додатку,
який хлопці написали за минулий рік.
Але вони роблять те, що не робить
жодна інша урядова технологія.
Воно поширюються вірусно.
В комп'ютерному департаменті Гонолулу є хлопець,
який побачив цей додаток та зрозумів,
що вони можуть його використати, але не для снігу,
а для усиновлення сирен оповіщення про цунамі.
Дуже важливо, аби сирени оповіщення про цунамі працювали,
але люди крадуть з них батарейки.
Тому він дозволяє громадянам перевіряти їх.
Потім і Сіетл вирішив використати цей додаток,
аби громадяни чистили дощові труби, що забились.
І Чикаго тільки нещодавно випустив такий додаток для заохочення
людей до відкидання снігу з тротуарів.
Тепер ми знаємо про 9 міст,
які планують його використовувати.
І це поширення йде дуже гладко,
органічно, природньо.
Якщо ви хоч щось знаєте про урядові технології,
ви знаєте, що це зазвичай не так.
Зазвичай створення програми займає декілька років.
Минулого року в Бостоні над одним проектом у нас працювала
команда з трьох людей протягом 2,5 місяців.
Вони полегшували батькам вибір
правильної державної школи для їхніх дітей.
Нам пізніше сказали, що традиційним способом
це зайняло б як мінімум два роки.
І коштувало б це приблизно 2 мільйони доларів.
І це ще дрібниці.
Один проект в судовій системі Каліфорнії
вже обійшовся платникам податків
в 2 мільярди доларів,
і він не працює.
І такі проекти є
на кожному урядовому рівні.
Тому додаток, що написаний за декілька днів
і поширюється як вірус -
це свого роду попереджувальний постріл
урядовим інституціям.
Він підказує, як уряди можуть працювати краще,
не як приватна компанія,
як думає багато людей.
І навіть не як ІТ-компанія,
а швидше, як сам Інтернет.
Це означає - не питатись дозволу,
володіти відкритістю та високою продуктивністю.
І це важливо.
Але ще важливіше в цій програмі те,
що вона представляє нове покоління
вирішує проблему управління -
не як проблему закостенілої установи,
а як проблему, що потребує спільних дій.
А це чудова новина, оскільки,
як виявляється, за допомогою цифрових технологій
нам добре вдаються спільні дії.
Є велика спільнота людей,
які створюють потрібні для нас інструменти
для ефективного спільного вирішення цих проблем.
І це не тільки хлопці з "Програмуй для Америки".
Це також сотні інших людей зі всієї країни,
що створюють програми громадського призначення
щодня для своїх власних спільнот.
Вони не поставили хрест на уряді.
Вони ним жахливо незадоволені,
але вони не скаржаться на це,
вони його виправляють.
Ці хлопці знають щось,
що ми не змогли помітити.
І якщо залишити осторонь роздратування
політикою та чергою в установах,
та багато інших речей,
які нас нервують,
то суть уряду
можна охарактеризувати словами Тіма Орейлі:
"Те, що ми можемо зробити разом, ми не можемо зробити поодинці".
Багато людей поставило хрест на уряді.
І якщо ви - один із них,
я прошу вас подумати,
тому що багато всього змінюється.
Політика не змінюється;
уряд змінюється.
І оскільки уряд,
врешті-решт, базується на нас -
пам'ятаєте: "Ми люди...?" [початок Конституції США]
те, як ми про це думаємо,
вплине на те, які зміни будуть відбуватись.
Я знала небагато про уряд, коли почала цю програму.
Як і більшість людей, я думала, що уряд -
це просте призначення чиновників на пости.
Після двох років я дійшла до висновку,
що, особливо місцевий уряд,
це як опосуми.
Це кол-центр для послуг та інформаційна лінія.
Зазвичай, саме сюди потрапляють,
якщо набрати номер 311 у вашому місті.
Якщо вам потрібен коли-небудь шанс
забезпечити персоналом кол-центр у вашому місті,
як це зробив наш хлопець Скотт Сільверманн в рамках програми -
насправді, вони усі роблять це -
виявляється, що люди дзвонять в уряд
з дуже широким колом питань,
включно з таким - що робити, якщо у вашому домі застряг опосум.
Скотт отримав такий дзвінок.
Він набирає "Опосум" в офіційній інтелектуальній базі.
Він дійсно нічого іншого не придумав. Він почав з контролю тварин.
Та під кінець, він каже: "Слухай, а можеш просто відкрити усі двері в будинку,
та увімкнути музику дуже гучно,
подивимось, чи звір утече?".
Це cпрацювало. Тож це був зоряний час для Скота.
Але опосуми від цього не зникли.
У Бостоні не лише є кол-центр.
У Бостоні є комп'ютерна програма, веб та мобільний додаток,
який називається "Об'єднання громадян".
Не ми написали цю програму.
Це робота дуже розумних людей
з бостонського офісу Нової Урбаністичної Механіки.
Одного дня - це реальні дані - поступив такий запит:
"Опосум в моєму відрі для сміття. Не знаю, чи він мертвий.
Як мені дістати його?"
Але Об'єднання громадян діє по-іншому.
Скотт розмовляв віч-на-віч.
Але на Об'єднанні Громадян усе є публічним,
і кожен може все бачити.
У даному випадку, це побачив cусід.
Та наступне повідомлення, отримане нами, було таке:
"Я обійшов цю ділянку,
знайшов відро за будинком.
Опосум? Перевірте. Живий? Так.
Поставив відро на місце. Пішов додому.
Добраніч, мій солоденький опосуме".
(Сміх)
Досить просто.
І це чудово. Цифровий світ поєднується з фізичним.
Це також прекрасний приклад того,
як уряд рухається вперед до загальнодоступності.
А також це чудовий приклад уряду в якості платформи.
Я не маю на увазі обов'язково
технологічне визначення цієї платформи.
Я кажу лише про платформу для людей,
щоб вони могли допомогти собі та іншим.
Так, один мешканець допоміг іншому мешканцю,
але уряд відіграв важливу роль.
Він зв'язав тих двох людей.
І міг з'єднати їх з урядовими службами у разі потреби.
Але сусід - це краща та дешевша альтернатива,
ніж державні служби.
Коли один сусід допомагає іншому,
ми зміцнюємо нашу спільноту.
Коли ми телефонуємо у службу контролю тварин, це потребує великих витрат.
Важливо те, що ми не повинні співставляти уряд
із самою політикою.
І багато людей це розуміють,
і вважають, що вони доповнюють один одного.
А нашим вкладом в урядову систему
є голосування.
Як часто ми обирали політичного лідера -
іноді ми витрачали багато енергії
на обрання політичного лідера -
а тоді сідали і очікували, що уряд
відображатиме наші цінності та забезпечить наші потреби.
Та мало що змінювалось.
Тому що уряд подібний до просторого океану,
а політика вкриває його поверхню шаром в 15 см.
А те, що під цим шаром,
ми називаємо бюрократією.
І вживаємо це слово з великою зневагою.
Та саме ця зневага
сприяє тому, що речі, які нам належать,
і за які ми платимо,
працюють проти нас,
і позбавляють нас діє-спроможності.
Люди вважають, що політика приваблива.
Якщо ми хочемо, щоб ця інституція працювала для нас,
ми повинні надати привабливості бюрократії.
Бо саме в ній відбувається реальна робота уряду.
Ми повинні залучити урядовий механізм.
Як це зробила група "Заняття для Комісії з безпеки та обміну".
Ви бачили цих людей?
Це група свідомих громадян,
які написали дуже детальний
звіт на 325 сторінок
у відповідь на заклик Комісії з безпеки та обміну прокоментувати
фінансову реформу.
Це не була політична активність,
це була бюрократична активність.
Для тих з нас, хто зневірився в уряді,
саме час запитати себе,
який світ ми б хотіли залишити нашим дітям.
Нам слід побачити величезні проблеми,
з якими вони стикнуться.
Чи справді ми вважаємо, що дійдемо туди, куди нам треба дійти
без налагодження однієї інституції,
яка може діяти від імені нас усіх?
Ми не можемо діяти без уряду,
ми потребуємо його,
щоб бути більш ефективними.
Добре те, що дана технологія уможливлює
фундаментальну видозміну
урядових функцій
таким чином, що зможе
зміцнити громадянське суспільство.
Є покоління, яке виросло на Інтернеті,
і вони знають, що не так і складно
скласти щось в одне ціле,
просто слід розробляти системи у правильний спосіб.
Середній вік наших співробітників - 28 років.
То ж я, на жаль,
належу до покоління старшого, ніж більшість із них.
Це покоління,
яке виросло з переконанням, що їх думка беззаперечно приймається до уваги.
Вони не змагаються, як ми,
за те, хто має висловитись;
вони всі висловлюються.
Вони можуть виразити свою думку
через будь-який канал і будь-коли,
і вони це роблять.
Тож, коли вони стикаються з проблемою уряду,
для них не надто важить
використати свою голову.
Вони використовують свої руки.
Використовують руки
для написання програм, які роблять уряд кращим.
І ці програми допомагають нашим рукам
робити нашу спільноту кращою.
Це можуть бути розчищання гідрантів, насадження трави,
перевірка сміттєвого бака з опосумом.
І справді, ми б могли розчищати від снігу ці гідранти самі,
багато людей так і роблять.
Та ці програмки як невеликі цифрові нагадування,
що ми не тільки споживачі,
в тому числі, не тільки споживачі уряду,
які вкладають в нього свої податки і отримують взамін послуги.
Ми дещо більше,
ми - громадяни.
І ми не можемо "поремонтувати" уряд
без "ремонту" громадянства.
Маю питання до усіх присутніх:
коли йдеться про великі важливі речі,
які нам треба зробити спільно,
усім разом,
чи ми будемо тільки натовпом голосів,
чи будемо також
натовпом рук?
Дякую.
(Оплески)