Tak pred pár rokmi som začala program
kde som skúsila presvedčiť špičkových ľudí z IT a dizajnu
dať si na rok voľno
a nechať ich pracovať v prostredí
ktoré reprezentuje takmer všetko, čo by mali neznášať;
nechali sme ich pracovať v štátnej správe.
Program sa volá Programuj pre Ameriku,
a je to niečo ako Mierové zbory pre počítačových bláznov.
Každý rok vyberieme zopár kolegov
a necháme ich pracovať v mestských radách.
Namiesto posielania do Tretieho sveta,
ich posielame do divočiny Mestskej radnice.
A tam robia úžasné aplikácie a pracujú s pracovníkmi mesta.
Ale v skutočnosti ukazujú, čo je skutočne možné
s dnešnou technológiou.
Tak sa zoznámte s Alom.
Al je požiarny hydrant mesta Boston.
Tu vyzerá, ako by čakal na rande,
ale v skutočnosti čaká na to, aby ho niekto vyhrabal, keď ho zasneží,
pretože vie, že nie je moc užitočný v boji proti požiaru,
ak je pokrytý vyše metrom snehu.
Tak, ako sa mu podarilo nájsť pomoc
v tejto veľmi zvláštnej situácii?
Mali sme minulý rok v Bostone tím stážistov
v programe Programuj pre Ameriku.
Boli tam vo februári a vtedy tam dosť snežilo.
A všimli si, že mestu sa nikdy nedarí
odhrabávať tieto hydranty.
Ale jeden stážista,
menom Erik Michaels-Ober,
si všimol niečo iné,
že občania odhrabávajú chodníky,
priamo pred týmito stĺpikmi.
Tak spravil, čo by každý dobrý vývojár spravil
a napísal aplikáciu.
Je to malý chutný programík, kde si môžete adoptovať požiarny hydrant.
Takže súhlasíte, že ho odhrabete, keď ho zasneží.
Ak to spravíte, môžete mu dať meno,
a prvému dal meno Al.
A ak mu meno nedáte, niekto iný vám ho môže ukradnúť.
Takže v tom má malú hernú dynamiku.
Toto je skromná malá aplikácia.
Je asi najmenšia
z 21 aplikácií, ktoré títo stážisti napísali minulý rok.
Ale deje sa niečo,
čo žiadna vládna technológia nerobí.
Šíri sa virálne.
V oddelení IT mesta Honolulu je jeden chlapík,
ktorý videl túto aplikáciu a zistil,
že ju môže použiť nie na sneh,
ale získať si občanov, aby si adoptovali tsunami sirénu.
Je veľmi dôležité, aby tieto tsunami sirény fungovali,
ale ľudia z nich kradnú batérie.
Takže získava si ľudí aby ich kontrolovali.
A potom mesto Seattle sa rozhodlo,
použiť to na čistenie upchatých kanálových odtokov.
A Chicago práve spúšťa
získavanie občanov na odpratávanie chodníkov, keď sneží.
Takže máme deväť miest,
ktoré to plánujú využiť.
A šíri sa to úplne bez odporu,
organicky a prirodzene.
Ak viete niečo o vládnych technológiách
tak viete, že takto bežne nefungujú.
Dodať softvér trvá bežne niekoľko rokov.
Mali sme tím, ktorý pracoval v Bostone minulý rok na projekte
ktorý zabral trom ľuďom asi dva a pol mesiaca.
Bol to nástroj ako pomôcť rodičom vybrať,
ktorá by bola správna štátna škola pre ich deti.
Potom nám povedali, že ak by to šlo bežnými kanálmi,
tak by to zabralo asi 2 roky.
a stálo by to 2 milióny dolárov.
A to je stále nič.
V právnom systéme Kalifornie je teraz jeden projekt,
ktorý doteraz daňovníkov stál
dve miliardy dolárov
a nefunguje.
A takéto projekty sú
na každej úrovni štátnej správy.
Takže aplikácia, ktorá sa vyvíjala pár dní
a potom sa šírila virálne,
to je ako výstražná salva
štátnym inštitúciám.
Ukazuje to, ako by mal štát fungovať lepšie --
nie ako súkromná firma,
ako si mnoho ľudí myslí.
Ale tiež nie ako IT firma,
ale skôr ako samotný Internet.
A to znamená neobmedzene,
teda otvorene a tvorivo.
A to je dôležité.
A čo je ešte dôležitejšie na tejto aplikácii,
je to, že to ukazuje, ako sa nová generácia
zaoberá problémom štátnej správy --
nie ako problémom skostnatenej inštitúcie,
ale ako otázkou kolektívneho konania.
A to je super správa,
pretože sa ukazuje, že sme veľmi dobrí v kolektívnom konaní,
s použitím informačných technológií.
Teraz existuje veľmi široká komunita ľudí,
ktorá tvorí nástroje ktoré potrebujeme,
aby sme mohli robiť veci spolu efektívne.
Nie je to len partia Programuj pre Ameriku,
sú tam stovky ľudí po celej zemi,
ktorí sa držia vo svojich komunitách
a denne píšu verejné aplikácie.
Nezanevreli na štátnu správu.
Sú z nej pekelne frustrovaní,
ale nesťažujú sa na ňu,
oni ju opravujú.
A títo ľudia vedia niečo,
čo nám vyrazilo dych.
A to, že keď si odmyslíte všetky tie pocity
o politike a radách na dopravnom inšpektoráte
a ďalších veciach,
z ktorých sme úplne šialení,
štát je vo svojej podstate,
slovami Tima O'Reillyho,
"To čo robíme spoločne, lebo to nemôžeme robiť jednotlivo."
Teraz mnoho ľudí neverí štátu.
A ak ste jeden z týchto ľudí,
požiadala by som vás, aby ste to zvážili,
pretože veci sa menia.
Politika sa nemení;
štát sa mení.
A pretože štát
v podstate získava moc od nás - -
pamätáte si "My občania?" --
to, ako o tom zmýšľame,
spôsobí to, ako tá zmena bude prebiehať.
Nevedela som veľa o štátnej správe, keď som začínala tento program.
A podobne, ako mnoho ľudí,
som vnímala štát vlastne ako ľudí volených do ich funkcií.
Avšak po 2 rokoch som dospela k záveru,
že obzvlášť miestna správa,
je vlastne o vačiciach.
Toto je telefonické centrum služieb a informácií.
To je v podstate kam sa dostanete,
ak zavoláte mestskú linku 311.
Ak sa vám niekedy podarilo
byť zamestnaný v mestskej telefonickej službe,
tak ako náš stážista Scott Silverman v našom programe --
v podstate všetci robia toto:
zistíte, že ľudia volajú verejnú správu
s veľmi širokou paletou problémov,
vrátane toho, že máte nejaké zvieratko zakliesnené niekde v dome.
A takýto hovor mal aj Scott.
Napísal "Vačica" do jeho znalostnej databázy.
A naozaj sa mu nič nevrátilo. Začal so správou zvierat.
A nakoniec povedal, "Počúvajte, nemôžete iba otvoriť všetky dvere na dome
a pustiť poriadne nahlas hudbu
a pozerať, či to odíde?"
A fungovalo to. Body pre Scotta.
Ale to nebol koniec s vačicami.
Boston nemá len telefonické centrum.
Má aj aplikáciu, Web a mobilnú aplikáciu,
ktorá sa volá Prepojenie občanov
Ale túto aplikáciu sme nerobili.
To je práca veľmi chytrých ľudí,
v sídle New Urban Mechanics v Bostone.
Jedného dňa prišla -- a to je reálne -- takáto správa:
"Vačica v mojom odpadovom koši. Neviem, či je mŕtva.
Ako sa jej zbavím?"
Ale čo sa deje s Občianskym spojením je iné.
Takže Scott sa rozprával osobne.
Ale na Občianskom spojení je všetko verejné,
takže každý to mohol vidieť.
A vtedy to videl sused.
A ďalšia správa čo máme bola:
"Prišiel som na miesto,
našiel som odpadovú nádobu za domom.
Vačica? - správne. Žije? - áno.
Obrátil som nádobu na bok. Šiel som domov.
Dobrú noc, milá vačica."
(smiech)
Úplne jednoduché.
Toto je úžasné. Digitálne sa snúbi s hmotným.
A je to tiež úžasný príklad,
ako sa vláda dostáva do hry tvorenej ľuďmi.
Ale je to tiež ukážka verejnej správy ako základne.
A nemyslím nutne
technickú definíciu základne,
myslím základňu ľudí,
aby si pomohli a pomáhali druhým.
Takže jeden občan pomôže druhému,
ale verejná správa hrala kľúčovú rolu.
Spojila tých dvoch ľudí.
A prepojila by ich so štátnymi službami ak by boli nutné,
ale sused je oveľa lacnejšia možnosť,
ako štátne služby.
Ak jeden sused pomôže druhému,
posilňujeme naše komunity.
Ak voláme zvieraciu hliadku, stojí to kopec peňazí.
Teraz jedna dôležitá vec, ktorú musíme vedieť o štáte je to,
že to nie je to isté, ako politika.
A mnoho ľudí to chápe,
ale myslia si, že politika je produkt štátu.
Že našim vstupom do štátnej správy
sú voľby.
A koľkokrát sme zvolili politického vodcu --
a niekedy sme minuli kopec energie iba na to,
aby bol zvolený nový líder --
a potom sme si sadli a očakávali taký štát,
ktorý bude odzrkadľovať naše očakávania a potreby,
avšak následne sa to príliš nezmenilo?
To preto, že vláda je ako šíry oceán
a politika je ako 15 cm vrstva na povrchu.
A to, čo je pod tým
je to, čo voláme byrokracia.
A vravíme to slovo s takým pohŕdaním!
Ale to opovrhovanie je to
čo udržuje tú vec, ktorú vlastníme
a platíme za ňu,
ako niečo, čo pracuje proti nám, táto odlišná vec,
a tým sa sami oberáme o silu.
Ľudia si myslia, že politika je sexy.
Ak chceme, aby táto inštitúcia pracovala pre nás,
musíme spraviť byrokraciu sexy.
Pretože to je miesto, kde prebieha skutočná práca štátu.
Musíme sa zaoberať mechanizmami štátu.
A to spravilo hnutie OccupytheSEC.
Videli ste týchto chlapíkov?
Je to skupina zapálených občanov,
ktorí napísali veľmi detailný,
325-stranový report,
ktorý je odpoveďou na dôvodovú správu SEC-u
na zákon o finančnej reforme.
To nebola politická aktivita,
to bola byrokratická aktivita.
Teraz pre tých, ktorí už zavrhli štát,
je čas spýtať sa seba samých
na svet, ktorý tu chceme zanechať našim deťom.
Musíte chápať enormné výzvy,
ktorým budú čeliť.
Skutočne si myslíme, že sa dostaneme tam, kam potrebujeme,
bez nápravy tej inštitúcie,
ktorá môže za nás všetkých konať?
Nemôžeme byť bez štátu,
ale potrebujeme ho,
aby sme boli viac efektívni.
Dobrá správa je, že technológia umožňuje
prebudovať v základoch
funkciu štátu
spôsobom, ktorý rastie
posilňovaním občianskej spoločnosti.
A je tu generácia, ktorá odrástla na Internete,
a vedia, že to nie je také ťažké:
robiť veci spolu;
potrebujete len správne navrhnúť systémy.
Teraz je priemerný vek našich stážistov 28,
takže som - nerada priznávam -
takmer o generáciu staršia, ako väčšina z nich.
Toto je generácia,
ktorá vyrástla s tým, že ich hlasy sú brané ako samozrejmosť.
Oni nesúperia v tom boji, kde my všetci súperíme
o to, kto bude mať slovo;
oni všetci sa dostanú k slovu.
Môžu sa vyjadriť kedykoľvek,
na ktoromkoľvek kanáli, kedykoľvek,
a oni to robia.
Takže keď sa stretnú s problémom štátu,
príliš im na tom nezáleží
ako použijú svoj hlas.
Používajú svoje ruky.
Používajú svoje ruky
a napíšu aplikácie, aby štát pracoval lepšie.
A tie aplikácie nám umožňujú použiť naše ruky,
aby sme zlepšili naše komunity.
Môže to byť odhrabanie hydrantu, vytiahnutie buriny,
prevrátenie odpadkového koša, v ktorom je vačica.
A určite, mohli by sme tieto požiarne hydranty odhrabávať aj bez toho
a veľa ľudí to robí.
Ale tieto aplikácie sú ako malé digitálne upozornenia,
že nie sme iba zákazníci,
že nie sme iba zákazníci štátu,
vkladajúci svoje dane a prijímajúci služby.
Sme viac ako to,
sme občania.
Nenapravíme štát,
ak nenapravíme občianstvo.
Takže otázka, ktorú mám pre vás všetkých je toto:
Ak ide o tie veľké, dôležité veci,
ktoré musíme robiť spoločne,
všetci z nás spoločne,
budeme len húfom hlasov,
alebo budeme tiež
húfom rúk?
Ďakujem.
(Potlesk)