Як це не прикро,
у наступні 18 хвилин, поки ми розмовлятимемо,
чотири живих нині американців
помруть
через їжу, якою вони харчуються.
Мене звати Джеймі Олівер. Мені 34 роки.
Я – із Ессексу в Англії
і останні сім років
я доволі невтомно працював,
щоб у свій спосіб зберегти життя людей.
Я не лікар.
Я – шеф-кухар.
У мене немає дорогого обладнання
чи медикаментів.
Я використовую інформацію, навчання.
Я глибоко вірю, що дужість їжі
має першочергове значення у наших домівках,
що поєднують нас у найкращих моментах життя.
Ми маємо жахливу,
жахливу реальність сьогодні.
Америка, ти досягла вершини у власній грі.
Тут – одна з найбільш нездорових країн світу.
Підніміть, будь ласка, руки всі ті,
у цій залі, хто має дітей?
Будь ласка, підніміть свої руки.
Тіточки, дядьки, ви можете продовжити...
Підніміть руки вгору. Тітки й дядьки теж.
Більшість з вас. Добре.
Ми, дорослі останніх чотирьох поколінь,
благословили наших дітей долею
коротшого життя
ніж у їх власних батьків.
Ваша дитина проживе на десять років менше,
ніж ви
через той вибір їжі, який ми створили навколо них.
Дві третини цієї аудиторії,
сьогодні, в Америці, статистично мають надмірну вагу або ожиріння.
Ви купка, з вами все гаразд, але ми до вас дістанемось, не хвилюйтесь.
(Сміх)
Правильно?
Статистика поганого здоров'я зрозуміла,
напрочуд зрозуміла.
Ми проживаємо життя, хвилюючись про смерть, вбивство, самогубство,
і таке інше. Це – на кожній сторінці газет, СNN.
Подивіться на вбивство внизу, заради Бога.
Зрозуміло?
(Сміх)
(Оплески)
Кожне з тих, що позначені до червоним,
це захворювання, пов'язане з дієтою.
Будь-який лікар, будь-який спеціаліст скаже вам про це.
Факт. Захворювання, пов'язані із дієтою – найбільший вбивця
у Сполучених Штатах, зараз, тут і сьогодні.
Це – глобальна проблема.
Це катастрофа.
Це бич сучасного світу.
Англія якраз за вами, як завжди.
(Сміх)
Я знаю, вони були близько, але не так вже й близько.
Нам потрібна революція.
Мексика, Австралія, Німеччина, Індія, Китай,
усі мають численні проблеми ожиріння й поганого здоров'я.
Погляньте на куріння.
Воно зараз коштує менше, ніж ожиріння.
Ожиріння коштує вам, американцям,
10% ваших медичних рахунків.
150 мільярдів доларів на рік.
За 10 років це число подвоїться.
300 мільярдів на рік.
І давайте будемо чесними, у вас немає стільки готівки.
(Сміх)
Я прийшов сюди, щоб почати харчову революцію,
в яку так глибоко вірю.
Ми потребуємо її. Саме час.
Ми знаходимось на переломному моменті.
Я присвятив цьому сім років.
Я старався робити це в Америці протягом семи років.
Зараз настав час, коли плід дозрів – дозрів, щоб зірвати.
Я був в епіцентрі урагану.
Я був у Західній Вірджинії, найменш здоровому штаті Америки.
Принаймні минулого року.
Цього року першість за іншим штатом, але ми попрацюємо над цим наступного сезону.
(Сміх)
Хантінгтон, Західна Вірджинія.
Красиве місто.
Я хотів докласти душу і серце, і людей,
ваше суспільство,
до статистики, яка стала для нас
такою звичною.
Я б хотів познайомити вас із деякими людьми, які мені небайдужі.
Із вашого суспільства. Із ваших дітей.
Я хочу показати вам фотографію моєї подруги Бріттані.
Їй 16 років.
Їй лишилося шість років життя
через ту їжу, якою вона харчувалася.
Вона – третє покоління американців,
які не виросли у середовищі
в якому б їх навчали готувати вдома чи в школі,
їх матері чи матері їх матусь.
Їй лишилися шість років життя.
Вона заїдає свою печінку до смерті.
Стейсі, родина Едвардcів.
Це – звичайна сім'я, друзі.
Вона старається, але вона – також третє покоління;
її ніколи не вчили, як готувати, вдома чи у школі.
Вся сім'я страждає на ожиріння.
Джастін, ось, 12 років.
Він важить 159 кг.
Заради Бога, це знущання!
Дочка Кеті, їй чотири роки.
Вона ожиріла ще навіть до шкільного віку.
Марісса. З нею все гаразд. Вона одна з вас.
Але знаєте що? Її батько, який мав надмірну вагу,
помер у її обіймах.
А згодом другий найважливіший для неї чоловік у житті,
її дядько, помер від ожиріння.
І зараз її вітчим має надмірну вагу.
Ви розумієте, справа в тому, що
ожиріння і пов'язані з дієтою захворювання
не тільки шкодять тим, хто їх безпосередньо має,
але й усім їх друзям, родинам,
сестрам, братам.
Пастор Стів.
Людина, що надихає. Один з моїх найперших друзів у Хантінгтоні, Західна Вірджинія.
Він знаходиться на краю леза цієї проблеми.
Він має ховати людей. Гаразд?
І він по горло ситий цим. Йому остогидло ховати своїх друзів,
своїх членів сім'ї, своєї громади.
Кожної зими, помирає втричі більше людей.
Йому це остогидло.
Цієї хвороби можна уникнути. Марнування життя.
До речі, це те, у що їх ховають.
Ми не пристосовані, щоб робити це.
Ми навіть не можемо пронести їх крізь двері, і я серйозно.
Ми навіть не можемо перенести їх туди. Тільки з допомогою підйомника.
Добре, я бачу це як трикутник, гаразд?
Це – наша мапа харчування.
Я хочу, щоб ви зрозуміли це.
Ви мабуть чули про це раніше,
але давайте лишень повторимо все це.
За останні 30 років,
що такого сталось в цій країні, що вразило її в саме серце?
Давайте будемо щирими і чесними.
Так. Сучасний спосіб життя.
Давайте почнемо з «Головної вулиці»
Їжа швидкого харчування поширилась по всій країні. Ми знаємо це.
Великі бренди – одні з найбільш важливих,
наймогутніших сил у країні.
Супермаркети також.
Великі компанії. Великі компанії.
30 років тому більшість їжі
була переважно місцевою і переважно свіжою.
Зараз вона переважно перероблена і повна усіляких добавок,
додаткових інгредієнтів, і ви знаєте далі цю історію.
Розмір порції це вочевидь велика, велика проблема.
Маркування – велика проблема.
Маркування в цій країні – ганьба.
Вони хочуть бути само… Вони хочуть бути самі собі хазяїнами.
Індустрія бажає бути сама собі контролером.
Що за таких обставин? Вони цього не заслуговують.
Як можна називати щось низькожирним, коли в ньому повно цукру?
«Домівка».
Найбільша проблема із домом,
який був серцем
культури приготування та вживання їжі,
яка сформувала наше суспільство.
Це більше не так.
І ви знаєте, коли ми йдемо на роботу і коли змінюється життя,
і як життя завжди розвивається,
ми маємо дивитись на нього цілісно –
відступити на хвилину та відновити рівновагу.
Це більше не відбувається. Не відбувалось протягом 30 років.
Я хочу показати вам ситуацію,
яка є цілком звичною
сьогодні. Сім'я Едвардсів.
(Відео) Джеймі Олівер: Давайте поговоримо.
Це все проходить через тіла вас і вашої родини
щотижня.
І я хочу, щоб ви усвідомили, що це дочасно вб'є ваших дітей.
Як ви почуваєтесь?
Стейсі: Я почуваюся дуже сумно й пригнічено зараз.
Але, ви знаєте, я бажаю своїм дітям успіху в житті
і це не допоможе їм в тому.
Але я вбиваю їх.
Джеймі: Саме так. Ви – вбиваєте їх.
Але ми можемо це змінити.
Типово. Давайте підемо в школи,
дещо, на чому я добре розуміюся.
Гаразд. Школа.
Що таке школа? Хто її винайшов? Яка ціль школи?
Школа була створена із думкою надати нам інструменти,
щоб робити творчі, прекрасні речі,
щоб навчити нас заробляти на життя, і т.д. і т.п.
Ви знаєте, вона була чимось на зразок закритої коробки протягом дуже довгого часу.
Так?
Але ми не спромоглись розвинути її
для вирішення медичних катастроф США, так?
Їжа у школі – це щось,
що більшість дітей – 31 мільйон на день, насправді –
вживає двічі на день, більш ніж часто,
сніданок та обід, 180 днів на рік.
Тож можемо сказати, що шкільна їжа справді досить важлива,
зважаючи на обставини.
(Сміх)
Перед тим, як я розпочну свою тираду,
яку, я впевнений, ви з нетерпінням чекаєте…
(Сміх)
Мушу сказати одну річ, і вона є дуже важливою
для того, щоб відбулось сподіване диво, яке розгорнеться
у наступні три місяці.
Шкільні кухарки та шкільні кухарі Америки…
Я пропоную себе як представника їх інтересів.
Я не применшую їх значення.
Вони роблять все від них залежне.
Вони якнайліпше справляються.
Але вони роблять те, що їм кажуть робити,
а те, що їм кажуть робити – не правильно.
Ця система переважно керується бухгалтерами.
Не вистачає, якщо взагалі є,
людей, що знаються на їжі у цій справі.
Це проблема.
Якщо ви не експерт із їжі, і у вас жорсткі рамки бюджету,
і вони все звужуються, то ви не можете бути творчими,
щоб пурхати й викручуватися та виконувати усю писанину.
Якщо ви бухгалтер та педант,
єдине, що ви можете зробити у цьому випадку –
це купити дешевше лайно.
Тобто, дійсність у тому, що
їжа, яку ваші діти споживають щодня, це їжа швидкого харчування,
вона високоперероблена,
серед неї загалом обмаль свіжих продуктів.
Ви знаєте, кількість добавок, E-додатків, інгредієнтів – в це складно повірити…
Зовсім недостатньо овочів. Картопля фрі вважається овочами.
Піца на сніданок. Вони не отримують навіть посуду.
Ножі та вилки? Ні, вони надто небезпечні.
Вони в класі мають ножиці,
але ножі та вилки – ні.
На мій погляд, якщо у ваших школах немає ножів та вилок,
ви цілковито схвалюєте,
на державному рівні, вживання швидкої їжі. Тому що її можна їсти руками.
І так, між іншим, ось їжа швидкого приготування. Це сендвічі з яловичиною,
це бургери, це сосиски,
це піци, це всі ці речі.
10% того, що ми витрачаємо на охорону здоров'я, як я сказав раніше,
йде на подолання ожиріння. І це число подвоюється.
Ми не навчаємо наших дітей.
Немає чітко прописаного права навчати наших дітей про їжу,
в садочку чи середній школі. Так?
Ми не вчимо наших дітей про їжу. Правда?
У мене є маленький ролик із початкової школи,
це дуже поширено в Англії.
Відео: Хто знає, що це?
Дитина: Картопля. Джеймі Олівер: Картопля? Тобто, ти думаєш, що це картопля?
Ти знаєш, що це?
Ти знаєш, що це? Дитина: Броколі?
Дж.О.: Як щодо цього? Наш добрий старий друг.
Ти знаєш, що це, манюня? Дитина: Селера.
Дж.О.: Ні. Як ти думаєш, що це? Дитина: Цибуля. Дж.О.: Цибуля? Ні.
Джеймі Олівер: Ви вмить отримуєте дійсно чітку картину
про те, чи діти знають що-небудь, про те, звідки походить їжа.
Відео: Дж.О.: Хто знає, що це? Дитина: Е-е, груша.
Дж.О.: Як ти гадаєш, що це? Дитина: Я не знаю.
Дж.О.: Якщо діти не знають, що це,
вони цього ніколи не їстимуть.
(Сміх)
Дж.О.: Звична ситуація. Англія і Америка,
Англія та Америка.
Вгадайте, що змінило це. Запропонуйте рішення.
Дві навчальні години.
Нам слід почати навчати наших дітей
про їжу в школах. Крапка.
(Оплески)
Я хочу вам розповісти про дещо,
я хочу сказати щось, що певним чином
коротко висловлює халепу, в якій ми опинилися. Добре?
Я хочу поговорити з вами про таку просту річ, як молоко.
Кожна дитина має право на молоко у школі.
Ваші діти питимуть молоко в школі, на сніданок і обід. Правда ж?
Вони випиватимуть дві пляшки. Добре?
І більшість дітей так і робить.
Але молоко більше не є достатньо хорошим.
Тому що хтось у молочній раді директорів, так – зрозумійте мене правильно,
я за молоко, – але хтось у молочній раді директорів,
мабуть заплатив величезні гроші певній особі,
яка з'ясувала, що якщо покласти більше ароматизаторів, барвників
та цукру в молоко, так,
більше дітей питимуть його. Так.
(Оплески)
І ясно, що це набуває поширення.
Рада по яблукам теж скоро з'ясує, що
якщо вони робитимуть глазуровані яблука, діти також їстимуть їх більше.
Ви розумієте, що я маю на увазі?
Як на мене, немає потреби ароматизувати молоко.
Добре? Цукор є у всьому.
Я знаю всі ці інгредієнти від А до Я.
Вони у всьому. Навіть молоко не уникло
цієї проблеми сучасности.
Ось наше молоко. Ось наш пакет молока.
В ньому майже стільки цукру,
як в одній баночці вашої улюбленої газованки.
І вони вживають дві щодня.
Отже, дозвольте мені лишень показати.
Тут маємо одну дитину,
яка вживає вісім столових ложок цукру на день.
Ось тут, цукор за тиждень.
Ось тут – цукор за місяць.
І я взяв на себе сміливість додати
цукор за п'ять років початкової школи
тільки з молока.
Тепер, я не знаю як щодо вас, друзі,
але враховуючи обставини, так,
будь який суддя в цілому світі
подивився б на статистику та докази,
і визнав би будь-який уряд
винним у насильстві над дітьми. Таке моє переконання.
(Оплески)
Тепер, якби я прийшов сюди, а я би хотів зробити це зараз якби міг,
і розповів спосіб вилікувати СНІД чи рак,
ви б, певне, билися і штовхалися, щоб дістатись до мене.
Все це, всі ці погані новини, їх можна уникнути.
Такі хороші новини.
Їх можна з легкістю уникнути.
Отже, давайте лишень подумаємо, у нас є проблема.
ми маємо перезавантажитись.
Добре, що ж у своєму світі нам потрібно зробити?
Ось у чому річ, так.
Це не може прийти лише з одного джерела.
Щоб вирішити проблему і досягти справді відчутної переміни,
справжньої зміни, щоб я зміг дивлячись вам у вічі
сказати: «Через 10 років,
історія життя ваших дітей,
їх щастя – і давайте не забувати, ви розумні якщо харчуєтесь добре,
ви знаєте, що будете жити довше,
все це буде виглядати інакше. Добре?»
Отож, супермаркети.
Де ще ми купуємо продукти так регулярно?
Тиждень у тиждень.
Скільки грошей ви витрачаєте в супермаркеті за своє життя?
Люблю їх. Вони продають нам те, що ми хочемо. Гаразд.
Вони винні запропонувати нам консультанта з харчування
в кожному великому супермаркеті.
Їм слід допомагати нам при купівлі продуктів. Їм слід показати нам, як готувати,
швидкі, смачні, сезонні страви
для заклопотаних людей.
Це недорого.
Це вже практикують у деяких супермаркетах. І це слід запровадити повсюдно
в Америці скоро і швидко.
Великі торгові марки, знаєте, продуктові бренди,
повинні покласти освіту із харчування
у серце їхнього бізнесу.
Я знаю, що говорити легше, ніж робити.
Але за цим майбутнє. Це єдиний шлях.
Швидке харчування. Із індустрією швидкого харчування
ви знаєте, це досить складно через конкуренцію.
У мене є стоси секретних паперів та документів
щодо ресторанів швидкого харчування.
Я знаю, як вони працюють.
Я маю на увазі, що вони практично з колиски привчають нас
до всього цього цукру, солі та жиру, цих X, Y, Z-інгредієнтів.
І всі їх люблять. Правильно?
Тому, ці хлопці будуть частиною вирішення.
Але ми також повинні примусити уряд працювати
із всіма цими постачальниками швидкої їжі та ресторанною індустрією.
І за п'ять, шість, сім років
прибрати від нас всі ці неймовірні об'єми
жиру, цукру, жирних та інших неїстівних інгредієнтів.
Тепер, також, повертаючись до великих брендів та маркування,
як я сказав раніше, це все – абсолютний фарс,
і цьому необхідно дати раду.
Гаразд. Школа.
Абсолютно ясно, що у школах ми повинні
впевнитись, що всі 180 днів у рік, які
від найменшого дорогоцінного віку 4 років до
до 18, 20, 24 років, не важливо,
дітям готують
справжню свіжу їжу
з місцевих продуктів. Гаразд?
Повинен бути новий стандарт якісної свіжої їжі
для ваших дітей. Так?
(Оплески)
За цих обставин, надзвичайно важливо,
щоб кожна американська дитина залишала школу,
знаючи, як готувати 10 рецептів,
які врятують її життя.
Життєво-необхідні навички.
(Оплески)
Це означає, що вони зможуть бути студентами чи молодими батьками
і не загубляться, так би мовити,
у трьох соснах приготування їжі,
незалежно від того, яка рецесія настане наступного разу. Якщо ви вмієте готувати
гроші в рецесію не мають значення.
Якщо ви вмієте готувати – час не має значення.
«Місце роботи». Ми не балакали про це серйозно.
Знаєте, зараз час для корпоративної відповідальності
подивитись на те, чим годують
чи яку їжу роблять доступною для своїх працівників.
Працівники – це матері і батьки американських дітей.
Марісса, її батько помер на її руках,
гадаю, вона була б досить щасливою,
якби корпоративна Америка могла б правильно годувати своїх працівників.
Однозначно, їх не слід залишати осторонь.
Давайте повернемось додому.
Тепер подивіться-но, якщо ми зробимо все це, – а ми можемо,
все це є досяжним, – ми можемо піклуватися і залишатися комерційними.
Абсолютно.
Але домівка має стати знову місцем
приготування їжі, безперечно.
Безперечно, сприйміть це як філософію.
І як на мене, це досить романтично.
Але якщо одна людина навчить три інші людини,
як щось приготувати,
і потім вони навчать трьох своїх друзів,
це має повторитись лише 25 разів,
і разом буде все населення Америки.
Романтично, так, але,
найважливіше те,
аби переконати людей у тому,
що кожне з індивідуальних зусиль
приносить зміни.
І ми маємо повернути те, що було втрачено.
Хантінгтонська кухня. Хантінгтон, місце де я створював телепередачу,
ви знаєте, ми маємо передачу в прайм-часі, що, сподіваюся,
надихне людей справді змінити своє життя.
Я глибоко переконаний, що ця зміна відбудеться.
Хангінгтонська кухня. Я працюю разом із місцевою спільнотою.
Я працював у школах. Я знайшов місцеве стале фінансування,
щоб повернути кожну школу у регіоні
від неповноцінної до свіжої їжі.
6500 тисяч доларів на школу.
(Оплески)
Це все, що потрібно. $6500 на школу.
Кухня – за 25 тисяч місяць. Добре?
Це можуть зробити 5 000 людей на рік,
що становить 10% їх населення.
І це люди серед людей.
Ви розумієте, це місцеві кухарі, які навчають місцевих мешканців.
Це безкоштовні класи приготування їжі, друзі, безкоштовні уроки на головній вулиці.
Це – реальна, відчутна зміна, реальна, відчутна зміна.
По всій Америці, якщо ми лише озирнемося,
відбувається багато прекрасних речей.
Відбувається багато прекрасних речей. Є ангели
по всій Америці, які роблять прекрасні речі
у школах, налагоджують зв'язок між школами та фермами
і садами, навчають про їжу.
Є прекрасні люди, які це вже роблять.
Проблема в тому, що всі вони хочуть розширити те, що вони роблять
на наступну школу, і наступну.
Але недостатньо фінансування.
Нам необхідно виявити експертів та ангелів дуже швидко,
ідентифікувати їх, і дозволити їм легко знайти ресурси, щоб
далі розширювати те, що вони вже роблять,
і роблять добре.
Бізнеси Америки повинні підтримувати
місіс Обаму в речах, які вона робить, і які вона хоче робити.
(Оплески)
І, погляньте, я знаю, що дивно
чути це все із вуст англійця, який стоїть перед вами
і говорить про все це.
Все, що я можу сказати: мені не все одно. Я – батько.
І я люблю цю країну.
Я глибоко переконаний, насправді,
що якщо переміну здійснити у цій країні,
тоді прекрасні речі відбудуться навколо світу. Якщо Америка зробить це, то
вірю, що інші країни підуть слідом.
Це надзвичайно важливо.
(Оплески)
Коли я був у Хантінгтоні, намагаючись налагодити кілька речей,
що не працювали, я подумав, що якби мав чарівну паличку,
що б я зробив? І знаєте що я подумав?
Я хотів опинитись перед найбільш незвичайними
верховодами й чільниками Америки.
Місяць по тому мені подзвонили з TED'у і дали мені цю нагороду.
Я тут.
Отже, моє бажання.
Дислексик, тому я трішки повільний.
Моє бажання
щоб ви допомогли сильному
сталому руху
аби навчити кожну дитину
про їжу,
надихнути сім'ї знову готувати,
і заохотити людей повсюдно
боротись із ожирінням.
(Оплески)
Дякую вам.
(Оплески)