Sajnos
az elkövetkező 18 percben, miközben beszélek,
négy amerikai, aki jelenleg él
meg fog halni
az ételtől amit esznek.
Jamie Oliver vagyok. 34 éves.
Az angliai Essexből jöttem,
és az utóbbi hét évben
azon fáradoztam,
hogy életeket mentsek a magam módján.
Nem vagyok orvos.
Séf vagyok,
nincs drága felszerelésem
vagy gyógyszerem.
A felvilágosítást, oktatást használom.
Mélyen hiszem, hogy az étel hatalmának
elsődleges helye van otthonainkban
amely összeköt bennünket az élet legjobb falatjaival.
Ma egy szörnyű,
szörnyű valóságban élünk.
Amerika, ti vagytok a csúcson.
Ez a világ egyik legegészségtelenebb országa.
Felemelnék a kezeiket azok,
akiknek gyermekük van?
Kérlek tegyétek fel a kezeiteket.
Nagynénik, nagybácsik, ti is...
Tegyétek fel a kezeteket. Nagynénik és nagybácsik is.
Sokaknak. Rendben.
Mi, a legutóbbi négy generáció felnőttjei,
azzal a végzettel áldottuk meg gyermekeinket, hogy
rövidebb ideig élnek majd,
mint a saját szüleik.
Gyermekeitek tíz évvel rövidebb életet élnek majd,
mint ti.
Mindezt azok miatt az ételek miatt, amelyeket mi vettük körül őket.
A teremben lévők kétharmada,
ma, Amerikában, statisztikailag túlsúlyos vagy elhízott.
Ti rendben vagytok, de benneteket is elkapunk majd végül, ne féljetek.
(Nevetés)
Rendben?
A rossz egészségi állapot statisztikái világosak,
teljesen világosak.
Életünk során paranoiásan félünk a haláltól, gyilkosságtól, emberöléstől,
meg ilyenektől. Minden újság címlapján, a CNN-en szerepel.
Nézzétek meg, a gyilkosság a legalján van, az Isten szerelmére.
Igaz?
(Nevetés)
(Taps)
Minden egyes piros színű,
étkezéssel összefüggő betegség.
Megmondja ezt minden orvos, minden specialista.
Tény: étkezéssel, étrenddel összefüggő betegségek a legnagyobb gyilkosok
jelenleg az Egyesült Államokban.
Ez egy globális probléma.
Ez egy katasztrófa.
Végigsöpör a világon.
Anglia közvetlenül mögöttetek van, szokás szerint.
(Nevetés)
Tudom, közel voltak, de nem annyira közel.
Forradalomra van szükségünk.
Mexikó, Ausztrália, Németország, India, Kína,
mindnek komoly problémái vannak az elhízással és a rossz egészséggel.
Gondoljatok csak a dohányzásra.
Sokkal kevesebbe kerül, mint az elhízás.
Az elhízás, nektek Amerikaiaknak
a TB költségetek 10%-ába kerül.
150 milliárd dollár évente.
10 éven belül megduplázódik.
300 milliárd dollár évente.
És legyünk őszinték srácok, nincs ennyi pénzetek.
(Nevetés)
Azért jöttem ide, hogy elindítsak egy étel forradalmat
amelyben annyira mélyen hiszek.
Szükségünk van rá. Itt az idő.
Egy fordulóponthoz értünk.
Már hét éve csinálom ezt.
Hét éve próbálkozom Amerikában.
Most jött el az idő... a szüretelésre.
Elmentem a vihar szemébe.
Elmentem Nyugat Virginiába, Amerika legegészségtelenebb államába.
Vagyis tavaly volt az.
Ebben az évben egy van egy új, de majd dolgozunk rajta a következő évadban.
(Nevetés)
Huntington, Nyugat-Virginia.
Gyönyörű város.
Szívet, lelket és embereket,
közösséget akartam
azokhoz a statisztikákhoz társítani,
amelyeket már úgy megszoktunk.
Be szeretnélek mutatni benneteket néhány embernek, akikkel foglalkozom.
A ti közösségetek. A ti gyermekeitek.
Szeretnék mutatni egy képet barátomról, Brittany-ról.
16 éves.
Hat éve van az életéből
az ételek miatt, amiket eddig evett.
Ő az amerikaiak harmadik generációja,
amely nem olyan környezetben nőtt fel,
ahol megtanították volna főzni otthon vagy az iskolában,
vagy az anyukája vagy az anyukája anyukája.
Hat éve van az életéből.
Halálba eszi a máját.
Stacy, az Edwards család.
Ez egy normális család srácok.
Stacy megtesz mindent, de ő is harmadik generációs;
soha nem tanították főzni sem otthon, sem az iskolában.
A család túlsúlyos.
Itt van Justin, 12 éves.
160 kilogramm.
Gúnyolják, az Isten szerelmére.
Íme a lány, Katie, négy éves.
Már elhízott mielőtt általános iskolába kerülne.
Marissa. Ő rendben van. Ő egy közületek.
De tudjátok mit? Az apja, aki túlsúlyos volt,
a karjaiban halt meg.
És aztán a második legfontosabb férfi az életében,
a nagybátyja, elhízásba halt bele.
És most a mostoha apja túlsúlyos.
Tudjátok, az a helyzet, hogy
az elhízás és az étkezéssel összefüggő betegségek
nem csak azoknak rossz, akik ebben szenvednek;
a barátaiknak, családjaiknak,
testvéreiknek, nővéreiknek,
Steve lelkész.
Egy ösztönző ember. Az egyik korai szövetségesem Huntingtonban, Nyugat-Virginiában.
A probléma veszélyénél van.
Neki kell eltemetnie az embereket, értitek?
És elege van belőle. Elege van abból, hogy eltemeti a barátait,
családját, a közösségét.
Jön a tél, háromszor annyi ember hal meg.
Torkig van vele.
Ez egy megelőzhető betegség. Az élet elpazarlása.
Apropó, ilyenekben temetik el őket.
Nem vagyunk erre felkészítve.
Még az ajtón se tudják kivinni őket, komolyan mondom.
Nem tudják őket elvinni. Targonca.
Egy háromszögként látom ezt, érthető?
Ez a mi élelmiszer képünk.
Meg kell értenetek.
Valószínűleg hallottátok már mindezt korábban,
de fussuk át újra.
Az elmúlt 30 év alatt
mi történt, ami kitépte a szívet ebből az országból?
Legyünk nyíltak és őszinték.
Nos, a modern élet.
Kezdjük a bevásárló utcával.
A gyorséttermek meghódították az egész országot. Tudjuk.
A nagy márkák között vannak a legfontosabb erők,
az ország hatalmas erői.
A szupermarketek szintén.
Nagy vállalatok. Nagy vállalatok.
30 éve az ételek nagy része
főleg helyi és friss volt.
Ma főleg feldolgozott és tele van mindenféle adalékanyaggal,
külön hozzávalókkal, és ismeritek a történet többi részét.
Az adag nagysága nyilvánvalóan nagyon súlyos probléma.
A címkézés egy súlyos probléma.
A címkézés ebben az országban egy szégyen.
Saját maguk... Saját magukat akarják ellenőrizni.
Az ipar saját magát akarja ellenőrizni.
Ebben a helyzetben? Nem érdemlik meg.
Hogyan mondhatják valamire, hogy zsírszegény amikor tele van cukorral?
Otthon.
A legnagyobb probléma az otthonokkal az,
hogy ez volt a szíve
az étel és étkezési kultúra átadásának,
amely kialakította a társadalmunkat.
Ez többé már nincs így.
És tudjátok, amikor munkába megyünk és ahogyan az élet változik,
és ahogyan az élet kialakul,
holiszikusan kell tekintenünk erre....
hátralépni egy pillanatra...
Nem ez történik. Már 30 éve nem ez történik.
Szeretnék megmutatni egy helyzetet
amely nagyon hétköznapi
manapság. Az Edwards család.
(Videó) Jamie Oliver: Beszélgessünk.
Ez a cucc megy keresztül rajtad és a családod testén
minden héten.
És tudnod kell, hogy ez megöli a gyermekeidet.
Hogy érzed magad?
Stacy: Nagyon szomorúan és lehangoltan.
De, tudod szeretném ha a gyermekeim elérnének valamit az életben
és ez nem viszi őket előre.
De én megölöm őket.
JO: Így van. Ezt teszed.
De megállíthatjuk ezt.
Hétköznapi. Nézzük az iskolákat,
valami amihez eléggé jól értek.
Rendben. Iskola.
Mi az iskola? Ki találta ki? Mi a célja az iskolának?
Az iskola arra lett kitalálva, hogy felvértezzen bennünket mindazokkal az eszközökkel,
amelyek kreatívvá tesznek, gyönyörű dolgokat tesz,
arra késztet, hogy megkeressük a kenyérre valót, stb., stb., stb.
Szorult helyzetben van hosszú hosszú ideje már.
Oké?
Nem igazán úgy alakítottuk ki,
hogy foglalkozzon Amerika egészségügyi katasztrófáival, OK?
Az iskolai étkezésben
a legtöbb gyermek - tulajdonképpen 31 millió naponta -
napi kétszer vesz részt,
reggeli és ebéd, 180 nap az évben.
Tehát mondhatjuk, hogy az iskolai étkezés eléggé fontos
a tények alapján.
(Nevetés)
Még mielőtt beleroppanok a szónoklatomba,
amit már biztosan vártok...
(Nevetés)
El kell mondanom egy dolgot ami nagyon fontos
a varázslatban ami történik és kibontakozik
a következő három hónapban.
A szakácsnők, az ebéd készítői Amerikában...
Felajánlom magamat nagykövetjüknek.
Nem lassítom le őket.
Mindent megtesznek amit csak tudnak.
Mindent megtesznek.
De azt teszik, amit mondanak nekik,
és amit mondanak nekik, hogy tegyenek, az rossz.
A rendszert könyvelők működtetik.
Nincs elegendő vagy egyáltalán nincs
ételhez értő ember ebben az ügyben.
Ez gond.
Ha nem vagy étel szakértő és szűk a költségvetésed,
és egyre szűkebb lesz, akkor nem tudsz kreatív lenni,
nem lehetsz ötletes és írhatsz különböző dolgokról.
Ha egy könyvelő és aktatologató vagy,
az egyetlen dolog amit ilyen körülmények között tehetsz, az az,
hogy olcsóbb szart veszel.
Nos, a valóság az,
hogy az étel amit a gyerekeid naponta kapnak, az gyorskaja,
nagyon feldolgozott,
nincs benne elegendő friss étel.
Tudjátok, a adalékanyagok, E számok, olyan összetevők, hogy el se hinnéd...
Egyáltalán nincs elegendő zöldség. A sültkrumplit zöldségnek tekintik.
Pizza reggelire. Még porcelán edényt sem kapnak.
Kések és villák? Nem, azok túl veszélyesek.
Ollók vannak az osztályteremben,
de kések és villák, nem.
És én úgy gondolom, ha nincsenek kések és villák az iskoládban,
akkor támogatod
állami szintről, a gyorskajákat. Mert azok kézbe vehetők.
És igen, amúgy ez gyorskaja. A marhahúsos zsömlék,
a burgerek, a virslik,
a pizzák, mindezek a dolgok.
Mindannak, amit az egészségügyben elköltünk - mint korábban is mondtam -
10%-a az elhízásra megy. És ez meg fog duplázódni.
Nem tanítjuk gyerekeinket.
Nincs törvény arra, hogy tanítsuk a gyerekeknek az ételekről
általános vagy középiskolában. Értitek?
Nem tanítunk a gyerekeknek az ételekről. Igaz?
Itt van egy rövid bejátszás egy általános iskolából,
ami nagyon gyakori Angliában.
Videó: Ki tudja mi ez?
Gyerek: Krumpli. Jamie Oliver: Krumpli? Úgy gondolod ez krumpli?
Tudjátok mi ez?
Tudjátok mi ez? Gyerek: Brokkoli?
JO: És ez? Régi jó barátunk.
Tudod, hogy mi ez édesem? Gyerek: Zeller.
JO: Nem. Mit gondoltok mi ez? Gyerek: Hagyma. JO: Hagyma? Nem.
Jamie Oliver: Azonnal tisztán látjátok
mit tudnak a gyerekek arról, honnan jön az étel.
Videó: JO: Ki tudja ez micsoda? Gyerek: ööö... barack.
JO: Mit gondoltok, ez mi? Gyerek: Nem tudom.
JO: Ha a gyerekek nem tudják mi micsoda,
soha nem fogják megenni.
(Nevetés)
JO: Normális. Anglia és Amerika,
Anglia és Amerika.
Tippeljetek hogyan oldódott meg. Tippeljetek hogyan oldódott meg.
Két egy órás előadás.
El kell kezdeni tanítanunk a gyerekeinket
ételekről az iskolákban. Szünet.
(Taps)
Szeretnék mondani valamit,
szeretnék mondani valamit, valamiről ami
összefoglalja a gondot amiben vagyunk srácok. Rendben?
Egy olyan alap dologról szeretnék beszélni, mint a tej.
Minden gyereknek joga van a tejhez az iskolában.
A ti gyerekeitek is kapnak tejet az iskolában reggelire és ebédre. Igaz?
Két üveggel kapnak majd. Rendben?
És a legtöbb gyerek kap.
De a tej nem eléggé jó már.
Mert valaki a tej bizottságnál - és ne értsetek félre,
támogatom a tejet, de valaki a tej bizottságnál
valószínűleg fizetett egy csomót valami öregnek,
hogy dolgozza ki azt, ha teszel egy csomó ízesítőt meg színezéket
és cukrot a tejbe
akkor több gyerek fogja meginni. Ez az.
(Tapsol)
És nyilvánvalóan ez terjedni fog.
Az alma bizottság ki fogja dolgozni, hogy
ha karamellás almákat csinálnak, akkor több almát fognak enni.
Értitek mire gondolok?
Nincs szükség a tej ízesítésére.
Oké? Mindenben van cukor.
Kívülről ismerem ezeket az adalékokat.
Mindenben vannak. Még a tej sem menekült meg
napjaink problémáitól.
Itt van a tejünk. Itt van a dobozunk.
Ebben közel annyi cukor van,
mint a kedvenc üdítődben.
És naponta kettőt kapnak.
Hadd mutassam meg.
Itt van egy gyerek,
nyolc evőkanálnyi cukrot fogyaszt naponta.
Itt van egy heti.
Itt van egy havi.
Vettem a bátorságot és beleraktam
öt általános iskolai évnyi cukrot,
csak tejből.
Nem tudom ti hogy vagytok ezzel srácok,
de a körülményekből ítélve,
a világ bármelyik bírója
megnézve a statisztikákat és a bizonyítékokat,
bármelyik kormányt bűnösnek találná
gyermekekkel való rossz bánásmódban. Én így hiszem.
(Taps)
Ha feljönnék ide és bárcsak feljöhetnék holnap ide
és felmutathatnám az AIDS vagy a rák gyógyszerét
küzdenétek és tolonganátok hogy eljussatok hozzám.
Ez, mindez a rossz hír, megelőzhető.
Ez a jó hír.
Nagyon-nagyon megelőzhető.
Szóval gondoljunk bele, van egy problémánk,
újra kell indulni.
Rendben, szóval az én világomban mit kellene tennünk?
Arról van szó...
Nem jöhet csak egy forrásból,
Az újrainduláshoz és a kézzelfogható változás eléréséhez,
igazi változáshoz, hogy belenézhessek a szemetek fehérjébe
és azt mondhassam: "10 éven belül,
a gyermekeitek életének története,
boldogság - és ne felejtsük, okos vagy ha jól eszel,
tudod, hogy tovább élsz,
mindezek a dolgok, másképpen néznek majd ki. Oké?
Szóval a szupermarketek.
Hol máshol vásárolsz olyan aprólékosan?
Heti rendszerességgel.
Mennyi pénzt költesz el életed során egy szupermarketben?
Imádjuk őket. Eladják nekünk amit akarunk. Rendben.
Tartoznak nekünk azzal, hogy rakjanak egy étel nagykövetet
minden nagyobb szupermarketbe,
Segíteniük kell nekünk a vásárlásban. Meg kell mutatniuk hogyan főzzünk
gyors, ízletes, idényjellegű ételeket
elfoglalt embereknek.
Ez nem kerül sokba.
Már van, ahol megvalósult. És ezt terjeszteni kell határokon keresztül
Amerikában. Hamar és gyorsan.
A nagy márkáknak, tudjátok, az élelmiszer márkáknak,
az étel oktatást
üzletük központi témájává kell tenniük.
Tudom, könnyebb mondani, mint végrehajtani.
Ez a jövő. Ez az egyetlen út.
Gyorsételek. A gyorsétterem iparral
nagyon versenyképes.
Rengeteg titkos papírom és kapcsolatom volt
a gyorséttermekkel.
Tudom hogyan csinálják.
Úgy értem, lényegében rászoktattak bennünket
ezekre a cukor, só és zsír és x, y meg z adagokra.
És mindenki szereti ezeket. Igaz?
Szóval ezek a fickók is a megoldás részei lesznek.
De rá kell vennünk a kormányt, hogy működjön együtt
minden gyorséttermi szállítóval és az étterem iparral.
És egy öt, hat, hét éves periódus alatt
szoktassanak le az extrém mennyiségű
zsír, cukor és minden más nem-élelmiszer összetevőkről.
Visszatérve a mindenféle nagy márkához, címkézéshez,
ahogyan korábban mondtam, ez egy vicc
és rendbe kell hozni.
OK, iskola.
Nyilvánvalóan, az iskolákban tartozunk nekik annyival,
hogy abban a bizonyos évi 180 napban
négy éves kortól
18, 20, 24 évesig vagy bármeddig,
főzni kell nekik
megfelelő friss ételt
helyi termelőktől beszerezve, helyben. Oké?
Új szabványt kell felállítani a friss megfelelő ételeknek
gyermekeiteknek. Igaz?
(Taps)
Ilyen körülmények között nagyon fontos,
hogy minden egyes amerikai gyermek, aki elhagyja az iskolát
meg tudjon főzni 10 receptet
ami megmenti az életüket.
Élethez szükséges képesség.
(Taps)
Ez azt jelenti, hogy lehetnek tanulók, fiatal szülők
és leleményesnek kell lenniük
a főzés terén,
nem érdekes miféle válság éri el őket legközelebb. Ha tudnak főzni
a pénzügyi válság nem számít.
Ha tudsz főzni az idő nem számít.
A munkahely. Eddig még nem igazán beszéltünk róla.
Tudjátok, itt az ideje a vállalatok felelősségének,
figyeljenek oda mivel etetik
vagy mit tesznek elérhetővé a dolgozóiknak.
A dolgozók Amerika gyermekeinek anyukái és apukái.
Marissa, az apja a karjaiban halt meg.
Úgy gondolom nagyon boldog lenne
ha Amerika vállalatai megfelelően etetnék a dolgozóikat.
Semmiképp sem szabad őket kihagyni.
Menjünk vissza az otthonokhoz.
Nézzétek, ha mindezt meg tudjuk csinálni, és megtudjuk,
kivitelezhető. Lehetsz egyszerre törődő és kereskedelmi.
Mindenképpen.
De az otthonoknak tovább kell adniuk
a főzést, mindenképpen.
Mindenképp adják tovább. Egyfajta filozófiaként.
Számomra ez eléggé valószínűtlen.
De arról van szó, hogy ha egyetlen személy megtanít három embert arra,
hogyan kell valamit főzni,
és ők is megtanítják három társukat,
akkor ennek csak 25-ször kell megismétlődnie
és akkor eljut Amerika teljes népességéhez.
Valószínűtlen, igen, de
a legfontosabb az, hogy
próbáljuk meg rávenni az embereket arra, hogy megértsék
minden egyes ember erőfeszítése
számít.
Vissza kell hoznunk ami elveszett.
Huntington Kitchen. Huntington, ahol ezt a műsort csináltam,
tudjátok van ez a műsor főműsoridőben, amely remélhetőleg
ösztönzi majd az embereket arra, hogy elkezdjék a változást.
Hiszek benne, hogy bekövetkezik ez a változás.
Huntington Kitchen. Együtt dolgozom egy közösséggel.
Dolgoztam iskolákban. Találtam helyi fenntartható forrást
hogy a környék minden egyes iskolájába
vacak helyett friss ételt juttassunk.
Hat és fél lepedő iskolánként.
(Taps)
Ennyibe kerül. Hat és fél lepedő iskolánként.
A konyha 25 lepedőből havonta. Értitek?
Ez évente 5000 embert tesz ki,
ami a lakosság 10 százaléka.
Emberek az embereknek.
Helyi szakácsok tanítanak helyi embereket.
Ingyenes főzőtanfolyamok srácok, ingyenes főzőtanfolyamok a főutcában.
Ez egy igazi, kézzelfogható változás, kézzelfogható változás.
Mindenfelé Amerikában, ha visszatekintünk,
sok gyönyörű dolog történik.
Sok gyönyörű dolog történik. Vannak angyalok
Amerikában, nagyszerű dolgokat visznek véghez
iskolákban, "farm-ételeket az iskolákba" rendszerekben,
gazdaságokban, oktatásban.
Bámulatos emberek már csinálják ezeket.
A gond az, hogy szeretnék kiterjeszteni amit csinálnak
a következő és az azutáni iskolákba.
De nincs rá pénz.
Meg kell találnunk a szakértőket és az angyalokat gyorsan,
azonosítani őket, és segíteni őket a forrás könnyű megtalálásában
hogy folytathassák amit eddig csináltak,
jól csinálnak.
Az Amerikai Iparkamarának támogatnia kell
Mrs Obamát abban, hogy megtehesse amit tenni szeretne.
(Taps)
Figyeljetek, tudom, hogy fura,
hogy egy angol ember áll itt előttetek és
erről beszél.
Csak azt tudom mondani, hogy törődöm az üggyel. Apa vagyok.
És szeretem ezt az országot.
És igazán hiszem, hogy
ha változást tudunk véghezvinni az országban,
akkor gyönyörű dolgok fognak történni szerte a világban. Ha Amerika megteszi,
hiszem, hogy más emberek is követik majd.
Nagyon fontos.
(Taps)
Amikor Huntingtonban voltam próbáltam néhány dolgot megoldani
amik nem működtek. Azon tűnődtem, ha lenne egy varázspálcám
mit tennék? És azt gondoltam, tudjátok mit?
Szeretnék kiállni a Amerika legbámulatosabb
befolyásos emberei elé.
És egy hónappal később felhívtak a TED-től és átadták nekem ezt a díjat.
Itt vagyok.
Íme a kívánságom.
Diszlexiás vagyok, szóval kicsit lassú.
A kívánságom
az, hogy segítsetek egy erős
fenntartható mozgalmat
mely célja, hogy okítson minden gyermeket
az ételekről,
hogy ösztönözzék a családokat a főzésre,
és képessé tegyék az embereket mindenfelé,
hogy harcoljanak az elhízás ellen.
(Taps)
Köszönöm.
(Taps)