Govoriću o sebi,
što retko radim
jer, kao prvo, volim da govorim o stvarima o kojima ne znam ništa.
A drugo, ja sam narcis na oporavku.
(Smeh)
U stvari, nisam znala da sam narcis.
Mislila sam da narcizam znači da volite sebe.
A onda mi je neko rekao da postoji i drugi aspekt toga.
On je u stvari depresivniji od ljubavi prema sebi;
to je neuzvraćena ljubav prema sebi.
(Smeh)
Osećam da ne smem sebi da dozvolim recidiv.
Ali želim da objasnim
kako sam napravila svoj lični brend komedije
jer sam prošla kroz mnoge njene različite forme.
Počela sam sa improvizacijom
u posebnoj formi improvizacije, zvanoj pozorišne igre,
koje imaju jedno pravilo
za koje sam oduvek mislila da je sjajno pravilo za moral društva.
Pravilo je bilo da ne možete osporiti realnost druge osobe
već samo nadgrađivati je.
Naravno, živimo u društvu koje stalno
protivreči realnostima drugih ljudi.
Stalno protivreči,
što mislim da je razlog zbog čega sam tako osetljiva na protivrečnost u globalu.
Vidim je svuda.
Kao ankete. Uvek mi je bilo zanimljivo
da u anketama javnog mnjenja
procenat Amerikanaca koji ne zna odgovor ni na jedno pitanje
je uvek dva procenta.
75 procenata Amerikanaca
misli da je Aljaska deo Kanade.
Ali da samo dva procenta ne zna koji će efekat
imati krah u Argentini na monetarnu politiku MMF-a -
(Smeh)
izgleda kao protivrečnost.
Ili ovaj oglas koji sam pročitala u Njujork Tajmsu:
"To što nosite dobar sat govori puno o vašem položaju u društvu.
To što ga kupujete od nas govori još više o dobrom ukusu."
(Smeh)
Ili ovo što sam našla u časopisu "Kalifornijski advokat"
u članku koji je sigurno namenjen advokatima Enrona.
"Preživeti zatvor: šta se sme, a šta ne".
(Smeh)
"Ne koristite velike reči."
(Smeh)
"Naučite lingua franca."
(Smeh)
Da. "Lingua ovo, Frenki."
(Smeh)
I pretpostavljam da je protivrečno
da ja pričam o nauci kad ne znam matematiku.
Jer, znate - i uzgred, mnogo sam zahvalna Dinu Kejmenu
koji je istakao da jedan od razloga,
da postoje kulturni razlozi
da žene i manjine ne ulaze u oblasti nauke i tehnologije -
jer, na primer, razlog što ja ne znam matematiku je taj
što su me učili da radim matematiku i čitam u isto vreme.
I kad imate šest godina čitate Snežanu i sedam patuljaka
i brzo postaje očigledno
da postoje samo dve vrste muškaraca na svetu:
patuljci i prinčevi.
I šanse su sedam prema jedan u korist toga da nećete naći princa.
(Smeh)
Zato devojčice ne znaju matematiku. Suviše je depresivna.
(Smeh)
Naravno, govoreći o nauci
mogu takođe, kao što sam uradila prošle noći,
da navučem na sebe žestok gnev nekih naučnika
koje sam veoma naljutila.
Upotrebila sam izraz "postmoderan" kao da je to u redu.
I oni su se vrlo uzbudili.
Jedan od njih je, ja mislim, samo hteo da me uvuče
u ozbiljnu raspravu.
Ali ja ne ulazim u ozbiljne rasprave.
Ne odobravam ih
jer u raspravama se, naravno, radi o protivrečnostima
i njih oblikuju vrednosti koje dovodim u pitanje.
Dovodim u pitanje vrednosti njutnovske nauke,
kao, na primer, racionalnost. Trebalo bi da budete racionalni u raspravi.
Racionalnost je sastavljena
od onoga o čemu je govorila Kristi Hefner danas,
od te podeljenosti telo-um.
Glava je dobra, telo loše.
Glava je ego, telo je id.
Kad kažemo "ja" - kao što je rekao Rene Dekart
"Mislim, dakle postojim" -
mislimo na glavu.
I kao što je Dejvid Li Rot pevao u "Samo žigolo" ("Just a Gigolo"):
"Ja nemam telo".
Tako dobijate racionalnost.
Zato je tako mnogo humora u vezi sa
davanjem prednosti telu u odnosu na glavu.
Zato imate klozetski humor i seksualni humor.
Zato imate braću Raspini
koji udaraju Ričarda u predeo genitalija.
I onda se duplo smejemo
jer on je telo, ali je takođe -
Glas izvan bine: Ričard.
Emili Levin: Ričard. Šta sam rekla?
(Smeh)
Ričard. Da, ali je takođe i glava,
glava konferencije.
To je drugi način na koji humor -
kao što Art Buhvald gađa šefa države.
To ne zarađuje, sigurna sam, toliko para kao telesni humor -
(Smeh)
ali ipak čini da vas čuvamo i obožavamo.
Takođe postoji protivrečnost u racionalnosti u ovoj zemlji, a to je
da bez obzira što toliko cenimo glavu,
vrlo smo antiintelektualni.
Ovo znam jer sam čitala u Njujork Tajmsu,
Fondacija Ajn Rend je imala oglas preko cele strane
posle 11. septembra
u kojem je stajalo: "Problem nisu Irak ili Iran,
problem sa kojim se suočava ova zemlja,
su univerzitetski profesori i njihovo potomstvo."
(Smeh)
Pa sam se onda vratila i pročitala: "Fontana"
(Smeh)
Ne znam koliko vas ju je pročitalo.
Ja nisam stručnjak za sado-mazohizam.
(Smeh)
Ali da vam pročitam par nasumičnih pasusa sa strane 217.
"Čin gospodara
koji ju je bolno prezrivo uzeo,
bio je ona vrsta ekstaze koju je želela.
Dok su zajedno ležali u krevetu bio je to,
kao što je morao biti, kao što je priroda čina zahtevala,
čin nasilja.
Bio je to čin stegnutih zuba i mržnje. Bilo je nepodnošljivo.
Ne milovanje, već talas bola.
Agonija kao čin strasti."
Tako da možete zamisliti moje iznenađenje
kad sam pročitala u Njujorkeru
da Alan Grinspen, predsednik Federalnih rezervi,
tvrdi da mu je Ajn Rend intelektualni mentor.
(Smeh)
To je kao da otkrijete da je vaša dadilja domina.
(Smeh)
Nije dovoljno što smo morali da vidimo Džej Edgara Huvera u haljini.
Sad moramo da zamišljamo Alana Grinspena
u crnom kožnom korsetu, sa tetovažom na zadnjici koja kaže:
"Smanjite inflaciju odmah."
(Smeh)
A Ajn Rend je naravno,
poznata po filozofiji zvanoj objektivizam,
koja prikazuje drugu vrednost njutnovske fizike,
a to je objektivnost.
Objektivnost je u suštini izgrađena
na isti taj sado-mazo način.
Subjekat se potčinjava objektu.
Tako se potvrđujete.
Činite od sebe aktivni glas.
A objekat je pasivni ne-glas.
Bila sam fascinirana reklamom za Oksidžen.
Ne znam da li znate ovo ali -
možda je sada drugačije ili je to možda bila izjava -
ali u mnogim porodilištima širom zemlje
sve donedavno, po knjizi Džesike Bendžamin,
na tablama iznad krevetaca dečaka je pisalo:
"Ja sam dečak",
a iznad krevetaca devojčica je pisalo:
"To je devojčica." Da.
Tako je pasivnost kulturno
projektovana na devojčice.
I ovo je i dalje tako, kao što sam vam rekla, mislim prošle godine.
Postoji anketa koja pokazuje -
anketa koju je dao časopis Tajm,
u kojoj su pitali samo muškarce: "Jeste li ikada imali seks
sa ženom prema kojoj ste ispoljavali otvorenu netrpeljivost?"
i, da.
58 procenata je reklo da jeste,
što mislim da je prenaduvano
jer toliko muškaraca, ako samo pitate:
"Jeste li imali seks..." "Da!"
Ne sačekaju čak ni ostatak pitanja.
(Smeh)
I naravno, dva procenta nije znalo da li su imali -
(Smeh)
To je prva
od četiri šale u pokušaju.
(Smeh)
Ovaj odnos subjekat-objekat
je deo nečega što me veoma zanima
jer ovo je ono zbog čega verujem u političku korektnost.
Verujem. Mislim da mogu da odem tako daleko.
Mislim da su braća Ringling možda preterali
sa oglasom koji su dali u Njujork Tajmsu.
"Imamo doživotnu emocionalnu i finansijsku
obavezu prema našim partnerima azijskim slonovima."
(Smeh)
Možda preterano. Ali znate -
ne mislim da je isto
kada obojena osoba ismeva belce
i kada belac ismeva obojene.
Ili da je isto kad žene ismevaju muškarce i kad muškarci ismevaju žene.
Ili siromašni koji ismevaju bogate, isto kao bogati...
Mislim da možete ismevati ono što se ima ali ne ono što se nema
i zbog toga ne vidite mene da ismevam
Keneta Leja i njegovu simpatičnu ženu.
(Smeh)
Šta je smešno u tome da budete srozani na četiri kuće?
(Smeh)
A stvarno sam naučila ovu lekciju
tokom seks skandala Klintonove administracije
ili kako ih ja zovem, dobrih starih dana.
(Smeh)
Kada su ljudi koje znam, ljudi koji smatraju sebe liberalnim
i sve ostalo,
pravili šale na račun Dženifer Flauers i Pole Džons.
U suštini, ismevali su ih zbog toga što su
belci seljaci ili odrpanci.
Pretpostavljam da to izgleda kao bezazlena predrasuda
i da nikoga stvarno ne povređujete.
Dok ne pročitate, kao što sam ja učinila, oglas u Los Anđeles Tajmsu.
"Na prodaju sabijač belog đubreta."
(Smeh)
Tako da cela ova stvar subjekat-objekat
ima značaj za humor na ovaj način.
Pročitala sam knjigu žene koja se zove Ejmi Ričlin,
koja je šef katedre za klasiku na Univerzitetu južne Kalifornije.
A knjiga se zove "Prijapov vrt".
Ona kaže da se humor starog Rima
ogleda u gradnji rimskog društva.
Tako da je rimsko društvo bilo vrlo "odozgo nadole"
kao i naše u nekoj meri.
I takav je bio humor.
Uvek je morala da postoji zadnjica šale.
Uvek je tu bio satiričar,
kao Juvenal ili Marcijal,
koji je predstavljao publiku
i on je trebalo da ismeva onoga ko je izvan,
osobu koja nije delila isti status subjekta.
I u stend apu, naravno,
stend ap komičar treba da dominira publikom.
Puno agresivnog izazivanja stvara napetost
u pokušaju da se vidi
da li će komičar biti sposoban da dominira
i porazi izazivača.
Bila sam dobra u tome kad sam radila stend ap.
Ali uvek sam to mrzela, jer su oni
diktirali uslove interakcije,
isto onako kao kad ulaženje u ozbiljnu raspravu
određuje sadržaj do nekog stepena,
onoga o čemu govorite.
A ja sam tražila formu
u kojoj toga nema.
Želela sam nešto što je interaktivnije.
Znam da je ta reč sada srozana
upotrebom od strane internet trgovaca.
Stvarno mi nedostaju stari prodavci preko telefona.
(Smeh)
Da, jer tamo ste barem imali neke šanse. Znate?
Ja sam im obično spuštala slušalicu.
Ali onda sam pročitala u kolumni "Draga Ebi" da je to nepristojno.
Tako da sledeći put kad je jedan pozvao
pustila sam ga da dođe do pola svoje priče i rekla:
"Zvučiš seksi".
(Smeh)
On je spustio slušalicu meni!
(Smeh)
Ali interaktivnost omogućava publici
da oblikuje ono što ćete vi uraditi isto onoliko
koliko vi oblikujete njihov doživljaj sveta.
I to je zapravo ono što tražim.
Kako sam počela da analiziram
šta je tačno ono što radim,
pročitala sam knjigu "Prevarant stvara ovaj svet" od Luisa Hajda.
I kao da sam bila na psihoanalizi.
Sve je izložio.
I onda, dolazeći na ovu konferenciju,
shvatila sam da uglavnom svi ovde
imaju ove iste kvalitete
jer prevarant je zapravo
agent promene.
Prevarant je agent promene.
I kvaliteti koje ću sada opisati
su kvaliteti koji omogućavaju
da se desi promena.
Jedan od njih je prelaženje granice.
Mislim da je ovo to što je tako razbesnelo naučnike.
Ali ja volim da prelazim granice.
Volim, kao što sam rekla, da govorim o stvarima o kojima ne znam ništa.
(Telefon zvoni)
Nadam se da je to moj agent
jer me vi ne plaćate ništa.
(Smeh)
I mislim da je dobro da pričam o stvarima o kojima ne znam ništa
jer donosim novu tačku gledišta na to, zar ne?
Mogu da vidim kontradikciju
koju vi možda ne možete.
Kao na primer pantomimičar jednom -
ili mim, kako je nazivao sebe.
Bio je vrlo egocentričan mim.
Rekao je da treba da pokažem više poštovanja
jer mu je trebalo 18 godina
da nauči kako da radi pantomimu pravilno.
A ja sam rekla: "Pa, tako znate da se samo glupi bave time."
(Smeh)
Potrebno je samo dve godine da se nauči da se govori.
(Smeh)
(Aplauz)
I znate ljudi - ovo je problem
sa "objektivnošću".
Kad ste samo okruženi ljudima
koji govore istim rečnikom kao vi
ili dele iste pretpostavke sa vama,
počinjete da mislite da je to realnost.
Kao ekonomisti, na primer, njihova definicija racionalnog je
da svi radimo u skladu sa svojim ekonomskim samointeresom.
Pa pogledajte Majkla Houlija
ili Dina Kejmena
ili moju babu.
Moja baba je uvek radila u korist drugih ljudi
bilo da su oni to hteli ili ne.
(Smeh)
Da su imali olimpijadu u mučeništvu
moja baba bi namerno izgubila.
(Smeh)
"Ne, vi uzmite nagradu.
Vi ste mladi. Ja sam stara. Ko će da je vidi?
Gde ja idem? Umreću uskoro."
(Smeh)
Tako da je to - ovo prelaženje granice,
ovaj posrednik koji -
Fric Lenting, je l' se tako zove,
je u stvari rekao da je bio posrednik.
To je prava osobina prevaranta.
A druga je: neopozicione strategije
I ovo je umesto kontradikcije.
Kad osporavate realnost druge osobe
imate paradoks
gde dozvoljavate da postoji više od jedne realnosti,
mislim da postoji još jedna filozofska konstrukcija.
Nisam sigurna kako se zove.
Ali moj primer za to je natpis koji sam videla u juvelirnici.
Pisalo je: "Uši izbušene dok čekate."
(Smeh)
Tu alternativa prosto izmiče mašti.
(Smeh)
"Ne. Hvala, ostaviću ih ovde. Hvala puno.
Imam neke poslove da završim. Vratiću se da ih pokupim
oko pet, ako vam to odgovara.
A? A? Šta? Ne čujem vas."
(Smeh)
I još jedna osobina prevaranta je
pametna sreća.
Te nezgode, o kojima je Luis Kan govorio,
to je još jedna osobina prevaranta.
Prevarant ima um koji je pripremljen na nepripremljeno.
To i, reći ču ovo naučnicima,
to da prevarant ima sposobnost
da ima površne ideje
tako da može da ostavi mesta za nove
ili da vidi kontradikcije ili skrivene probleme
u svojim idejama.
Nemam vic za to.
Samo sam htela da stavim naučnike na svoje mesto.
(Smeh)
Evo kako ja volim da pravim promene
i to je pravljenjem veza.
Ovo je nešto što obično vidim
skoro i više nego kontradikcije.
Kao, kako zovete one prste gekoa?
Znate, prsti gekoa,
uvijaju se i odvijaju kao prsti Majkla Mošena.
Volim povezivanja.
Kao što ću pročitati da je jedna od dve osobine
materije u njutnovskom univerzumu -
postoje dve osobine materije u njutnovskom univerzumu -
jedna je zauzimanje prostora. Materija zauzima prostor.
Pretpostavljam da što ste više materijalni, to više prostora zauzimate,
što objašnjava ceo fenomen velikih luksuznih terenaca.
(Smeh)
A druga je neprobojnost.
U starom Rimu neprobojnost
je bilo merilo muškosti.
Muškost je zavisila od toga
da li ste aktivni probijač ili ne.
I onda, u ekonomiji postoji aktivni proizvođač
i pasivni konzument
što objašnjava zašto biznis uvek mora da
probija nova tržišta.
Mislim, zašto smo naterali Kinu
da otvori svoja tržišta.
Zar nije to bio dobar osećaj?
(Smeh)
I sad probijaju nas.
Biotehnološke kompanije stvarno ulaze u nas
i usađuju svoje male oznake u naše gene.
Znate da nas probijaju.
I sumnjam da je to neko ko nas otvoreno ne voli.
(Smeh)
To je druga od četiri šale.
Naravno da ste shvatili. Hvala vam puno.
Još mi je ostalo.
(Smeh)
I ono čemu se nadam kad pravim ove veze je
da napravim kratak spoj u razmišljanju ljudi.
Da učinim da ne pratite svoj uobičajeni
tok asocijacija,
već da prespojite.
Bukvalno - kad ljudi govore o šoku od prepoznavanja,
bukvalno je pre-poznavanje prespajanje onoga kako razmišljate -
imala sam vic u vezi ovoga i zaboravila sam ga.
Žao mi je. Postajem kao
žena u onom vicu o -
znate onaj vic o ženi koja se vozi sa svojom majkom?
Majka je starija žena.
I prođe kroz crveno svetlo.
I ćerka neće da kaže ništa.
Neće da kaže nešto kao: "Suviše si stara da voziš."
I majka prođe kroz drugo crveno.
I ćerka kaže, sa što je moguće više obzira:
"Mama, je l' znaš da si upravo prošla kroz dva crvena svetla?"
I majka kaže: "Oh! Ja vozim?"
(Smeh)
I to je šok od prepoznavanja
u šoku od prepoznavanja.
To zaokružuje četvorku.
(Smeh)
Samo želim da kažem još dve stvari.
Jedna je, da je još jedna osobina prevaranta
to da prevarant mora
da hoda po tankoj liniji.
Mora da ima ravnotežu.
I najveća prepona za mene,
u onome što radim,
je da osmislim svoj nastup
tako da bude i pripremljen i nepripremljen.
Pronalaženje ravnoteže između ovih stvari
je uvek opasno
jer možete otići suviše u smeru nepripremljenog.
A ako ste suviše pripremljeni, ne ostaje prostora
za nezgode.
Razmišljala sam o onome što je Moše Safdi
juče rekao o lepoti
jer u njegovoj knjizi Hajd kaže
da ponekad prevarant može da uskoči u lepotu.
Ali da biste to uradili morate da
izgubite sve druge kvalitete,
jer jednom kad se nađete u lepoti,
ušli ste u svršenu stvar.
U nečemu ste što
zauzima prostor i živi u vremenu.
Realna je stvar.
I uvek je sjajno videti lepu stvar.
Ali ako to ne radite,
ako dozvolite nezgodama da se dešavaju,
imate mogućnost da stignete na talasnu dužinu.
Volim da mislim o tome kao o talasu verovatnoće.
Kad uđete u lepotu talas verovatnoće
se urušava u jednu mogućnost.
A ja volim da istražujem sve mogućnosti
u nadi da ćete biti na istoj talasnoj dužini kao vaša publika.
I poslednja osobina prevaranta koju želim da pomenem je ta
da on nema dom.
Uvek je na putu.
I želim da vam kažem Ričarde, na kraju,
da ste u TED-u stvorili dom.
I hvala vam što ste me pozvali u njega.
Hvala vam puno.
(Aplauz)