Пре тачно десет година
био сам у Авганистану.
Преносио сам рат у Авганистану,
и као репортер "Ал Џазире", присуствовао сам
свој патњи и деструкцији
која је произашла из таквог рата.
Потом сам, две године касније,
извештавао из другог рата - у Ираку.
Био сам у самом његовом центру
јер сам га преносио
из северног дела Ирака.
Рат се завршио
променом режима,
као онај у Авганистану.
Тај режим
ког смо се отарасили
је уствари била диктатура,
ауторитарни режим,
који је деценијама
стварао јак осећај паралисаности
у нацији, у самим људима.
Међутим, промена
која је наступила путем стране интервенције
створила је још горе околности за људе
и продубила осећај
паралисаности и инфериорности
у том делу света.
Деценијама
смо живели под ауторитарним режимима -
у арапском свету, на Блиском Истоку.
Ти режими су
током тог периода створили нешто у нама.
Сада имам 43 године.
Последњих четрдесет година
виђам углавном иста лица
на местима краљева и председника који владају -
старе, остареле, ауторитарне,
корумпиране ситуације -
режими које виђамо око нас.
За тренутак сам се питао
да ли ћемо доживети да видимо
стварну промену око себе,
која не долази путем стране интервенције,
путем јада услед окупације,
путем нација које врше инвазију на наше земље
и понекад продубљавају осећај инфериорности?
Ирачани: да, отарасили су се Садама Хусеина,
али када су видели
да су им стране силе окупирале земљу,
веома су се растужили,
осећали су да њихово достојанство пати.
Управо зато су се побунили.
Због тога нису прихватали.
Уствари, други режими су говорили својим грађанима,
"Да ли желите ситуацију као у Ираку?
Да ли желите грађански рат, секташка убиства?
Да ли желите разарање?
Желите ли стране трупе на својој земљи?"
А људи су у себи мислили,
"Можда би требало да живимо
са овим ауторитарним режимом у коме смо,
него да доживимо тај други сценарио."
То је једна од најгорих ноћних мора које смо видели.
Нажалост, 10 година
смо били ти који
су преносили слике разарања,
слике убијања,
конфликте међу сектама,
слике насиља,
које долазе са предивне земље,
из региона који је некада био извор
цивилизација и уметности и култура,
хиљадама година.
Сада сам овде да вам кажем
да је будућност
о којој смо сањали
коначно стигла.
Нова генерација,
квалитетно образована,
повезана,
инспирисана универзалним вредностима
и глобалним разумевањем,
ствара нам нову стварност.
Пронашли смо нови начин
да изразимо своја осећања
и да изразимо своје снове.
Ти млади људи,
су повратили самопоуздање
наших нација у том делу света,
дали су нам
ново значење слободе
и охрабрили нас да ходамо улицама.
Ништа се није догодило. Нема насиља. Ништа.
Само изађите из куће,
дигните свој глас
и реците, "Желимо да видимо крај режима."
То се десило у Тунису.
Током неколико дана,
тунижански режим, који је уложио милијарде долара
у безбедносне агенције,
милијарде долара
у покушаје да одржи
своје затворе,
срушио се, нестао,
све због гласова народа.
Покушали су да убију
људе који су били инспирисани да
ходају улицама и дигну свој глас.
Информативне агенције су желеле да ухапсе људе.
Они су открили нешто што се зове "Фејсбук".
Открили су нешто што се зове "Твитер".
Раздвојили би све ове проблеме.
И рекли су,
"Ова деца су заведена."
Према томе, тражили су да родитељи
изађу на улице и
покупе децу, доведу их назад кућама.
То су они говорили. То је њихова пропаганда.
"Одведите децу кућама,
јер су заведена."
Али да,
ова омладина
која је инспирисана
универзалним вредностима
и довољно идеалистична
да замисли предивну будућност
али у исто време довољно реална,
да балансира таквом маштом
и процесима који до ње воде -
без коришћења насиља,
без покушаја да се створи хаос.
Ови млади људи
нису отишли кућама.
Уствари родитељи су изашли
на улице и подржали их.
И тако је настала револуција у Тунису.
"Ал Џазира" је
била годинама забрањена у Тунису
и Влада није дозвољавала
ниједном нашем репортеру да буде тамо.
Али открили смо да су ти људи на улицама
сви били наши репортери,
пунили су нашу редакцију
сликама, снимцима,
вестима.
Одједном је та редакција у Дохи
постала центар у који
су стизале свакакве информације од обичних људи -
људи који су повезани и амбициозни
и који су се ослободили
од осећаја инфериорности.
И онда смо донели одлуку:
пуштамо вести.
Бићемо глас овом народу који гласа нема.
Ми ћемо пренети поруку.
Да, неки од ових младих људи
повезани су на Интернет,
али је повезаност у арапском свету
веома слаба, веома мала,
због многобројних проблема које имамо.
Али "Ал Џазира" је узела глас тих људи
и појачала га.
Пустили смо га у сваку дневну собу арапског света -
и намерно, глобално,
преко нашег енглеског канала.
И онда су људи почели да осећају
да се догађа нешто ново.
И онда је Зин ел-Абидин Бен Али
одлучио да оде.
Потом је почело у Египту,
па је Хосни Мубарак одлучио да оде.
А сада и у Либији.
И онда имате Јемен.
И многе друге земље покушавају да виде
и да поново открију осећај
"Како замишљамо будућност
која је изванредна и мирна и толерантна?"
Желим да вам кажем нешто,
Интернет и повезаност
су створили нови начин размишљања.
Али он и даље
остаје веран
тлу и земљи
из којих је поникао.
Ово је много утицало
на многе прошле иницијативе
за стварањем промене,
раније смо мислили и владе су нам говориле -
и понекад је било тачно -
да нам је промена наметнута
и људи су то одбацивали,
јер су осећали да је страна њиховој култури,
увек смо веровали
да ће промена наступити изнутра,
да би промена требало да буде помирење
са културом, културним разликама,
нашом вером и традицијом
и нашом историјом,
али у исто време
отворена за нове вредности, повезана са светом,
толерантна на спољашњост.
Ово је тренутак у
ком се то дешава у арапском свету.
Ово је прави тренутак, одговарајући тренутак
у ком се сва ова значења сусрећу
и онда стварају почетак
једне фантастичне ере
која ће се родити у том региону.
Како се елита изборила с тим -
такозвана политичка елита?
У сусрету са "Фејсбуком",
довели су камиле на трг Тахрир.
У сусрету са "Ал Џазиром",
почели су да оснивају племена.
И када им то није успело,
почели су да говоре о заверама
које долазе из Тел Авива,
како би завадили арапски свет.
Почели су да говоре западу,
"Чувајте се Ал-Каиде.
Ал-Каида преузима наше територије.
То су Исламисти
који покушавају да створе нови Имарас.
Чувајте се тих људи
који долазе код вас
како би покварили вашу дивну цивилизацију."
На срећу,
сада људи не могу бити преварени.
Јер је ова корумпирана елита
у том региону
изгубила чак и моћ обмане.
Нису могли и не могу да замисле
како стварно да изађу на крај с том стварношћу.
Изгубили су -
изгубили су везу
са својим народом, са масама,
и сада видимо како се руше,
једна за другом.
"Ал Џазира" није
алат револуције.
Ми не стварамо револуције.
Међутим, када
се деси нешто те величине,
ми смо у центру преноса догађаја.
Били смо забрањени у Египту
и неки од наших дописника
су били ухапшени.
Али већина наших сниматеља
и наших новинара
је добровољно у Египту отишла у илегалу,
да би извештавали шта се дешавало на тргу Тахрир.
Читавих осамнаест дана
су наше камере уживо преносиле
гласове људи са трга Тахрир.
Сећам се да
ме је једне ноћи неко позвао на мобилни -
обична особа коју не познајем - са трга Тахрир.
Рекао ми је, "Апелујемо на вас
да не искључите камере.
Ако их вечерас угасите,
десиће се геноцид.
Ви нас штитите
тиме што приказујете шта се овде дешава."
Осећао сам одговорност да
позовем наше дописнике на тргу
и да позовем редакцију
и да им кажем "Учините све
да се камере не угасе ноћу,
јер људи тамо стварно имају поверења
када неко преноси њихову причу -
а и осећају се заштићенима."
Дакле имамо шансу
да створимо нову будућност
у том делу света.
Имамо шансу
да идемо и мислимо о будућности
као нечему што је отворено према свету.
Хајде да не поновимо грешке Ирана
и њихове револуције.
Ослободимо се - посебно на западу -
од размишљања да је тај део света
заснован на интересима око нафте,
заснован на интересима
илузије стабилности и безбедности.
Стабилност и безбедност
ауторитарних режима
не могу да створе ништа
осим тероризма, насиља и деструкције.
Прихватимо избор народа.
Немојмо да бирамо њиховог
будућег владара по нашој жељи.
Будућношћу треба да управља
сам народ,
чак иако су то некад гласови
који нас можда сад плаше.
Али демократске вредности
и слобода избора
који харају Средњим Истоком у овом тренутку
су најбоља прилика за свет,
за запад и исток,
да виде стабилност и безбедност
и пријатељство и толеранцију
који долазе из арапског света,
а не слике насиља и тероризма.
Подржимо ове људе.
Станимо иза њих.
И одустанимо
од своје уске себичности
како бисмо прихватили промену,
и како бисмо са људима из тих крајева
славили дивну будућност
и наду и толеранцију.
Будућност је стигла,
будућност је сада.
Много вам хвала.
(аплауз)
Много хвала.
(аплауз)
Крис Андерсон: Имам пар питања за Вас.
Хвала Вам што сте дошли.
Како бисте окарактерисали историјски значај
онога што се дешава?
Да ли је ово прича године, прича деценије
или нешто више?
Вада Канфар: Ово је уствари можда највећа прича коју смо преносили.
Преносили смо многе ратове.
Преносили смо многе трагедије, многе проблеме,
много конфликтних зона, жаришних тачака у региону,
јер смо били фокусирани на њихов сам центар.
Али ова прича је велика; она је предивна.
Није само нешто што преносите
јер морате да преносите велики инцидент.
Ви сте сведок историјске промене.
Сведок сте рађања нове ере.
У томе је суштина ове приче.
КА: На западу постоји још много људи
који су и даље скептични
или мисле да је ово нека међуфаза
пре много алармантнијег хаоса.
Да ли заиста верујете да
ако би сада били демократски избори у Египту,
да би могла настати влада
која би се залагала за те вредности о којима сте тако надахнуто говорили?
ВК: Људи заиста,
после пада режима Хоснија Мубарака,
омладина која се организовала
у одређене групе и савете,
они надгледају промену,
покушавају да је усмере
како би задовољили
демократске вредности,
али у исто време
да је начине разумном
и рационалном,
да не измакне контроли.
По мом мишљењу, ови људи су много мудрији
не само од политичке елите,
чак и интелектуалне елите, чак и опозиционих лидера,
укључујући политичке партије.
У овом историјском тренутку, омладина арапског света
је много мудрија
и способнија да направи промену
од старих -
укључујући политичке и културне
и идеолошке
старе режиме.
(аплауз)
КА: Нећемо да се мешамо и интервенишемо у политичком смислу.
Шта би људи овде на TED-у
и овде на западу
могли да ураде да се повежу и учине нешто
ако верују у оно што се тамо дешава?
ВК: Мислим да смо открили веома важну ствар у арапском свету -
људима је стало,
стало им је до ове велике промене.
Мохамед Нанабеј које је овде с нама,
који је на челу Aljazeera.net,
рекао ми је да је посета нашем сајту
из разних крајева света
порасла за 2.500 процената.
Од тога 50% долази из Америке.
Јер смо открили да је људима стало,
и људи би волели да знају -
гледају пренос преко Интернета.
Нажалост, у Сједињеним Државама
у овом тренутку преносимо само у Вашингтону,
за "Ал Џазира на енглеском".
Али кажем вам, ово је тренутак за славље,
кроз међусобно повезивање
са тим људима на улицама
и за изражавање наше подршке
и изражавање овог универзалног осећања
подршке слабима и потлаченима
да створе много бољу будућност за све нас.
КА: Па, Вада, група чланова TED заједнице,
TEDxCairo
се окупља док ми разговарамо.
Имају и неке говорнике.
Верујем да су чули Ваш говор.
Хвала што сте инспирисали њих и све нас.
Много Вам хвала.
(аплауз)