Trebalo bi da vam kažem da kada su me pitali da se pojavim ovde,
pomislila sam u sebi, pa dobro, to je TED.
I ovi TEDsteri ovde su - znate, nevini kao što im i ime zvuči -
to su filantropi i umetnici i naučnici koji na neki način oblikuju naš svet.
I šta bih ja uopšte mogla da kažem što bi bilo dovoljno drugačije
da opravda moje učešće u nečemu ovakvom?
I pomislila sam da bi možda civilizovani britanski naglasak
moga biti od neke pomoći.
A onda sam pomislila, ne, ne. Treba da se popnem i da budem ja
i da govorim na način na koji inače govorim
jer, na kraju, ovo je veliko otkrivanje.
I pomislila sam da ću se popeti i otkriti vam svoj pravi glas.
Iako već mnogi od vas znaju da ja i govorim kraljičinim engleskim
jer dolazim iz Kvinsa, Njujork.
(smeh)
Ali tema ove sesije je, naravno, izum.
I iako nemam patent za koji znam,
upoznaćete nekoliko mojih izuma danas.
I pretpostavljam da je pošteno da kažem
da sa zainteresovana za pronalazak sebe (selfa).
Svi smo rođeni u određenim uslovima sa određenim fizičkim osobinama,
jedinstvenim razvojnim iskustvima, geografskim i istorijskim kontekstima.
Ali šta onda?
U kojoj meri se mi samo-izgrađujemo, da li se samo-izmišljamo?
Kako se samo-identifikujemo i koliko je taj identitet podložan promenama?
Na primer, šta ako neko može da bude bilo ko u bilo kom trenutku?
Pa, moji likovi, poput onih u mojim predstavama,
dozvoljavaju mi da se igram sa prostorom između takvih pitanja.
Tako da sam dovela par njih sa mnom.
I pa, oni su vrlo uzbuđeni.
Ono što bi trebalo da vam kažem -
ono što bi trebalo da vam kažem je da je svako od njih pripremio sopstveni mali TED govor.
Tako da slobodno mislite o ovome kao o Sara Univerzitetu.
(smeh)
U redu. U redu. Oh, dobro.
O, divno.
Dobro veče svima.
Mnogo vam hvala na prijemu ovde danas.
Ah, mnogo vam hvala. Moje ime je Lorejn Levine.
O bože! Koliko vas je.
Zdravo srce. Okej.
(smeh)
Nego, ovde sam zbog mlade devojke, Sare Džouns.
Ona je vrlo fina, mlada, crnkinja.
Pa, znate, ona sebe zove crnkinjom,
ali je više boje karamele, ako je pogledate.
Nego,
(smeh)
ovde sam jer me ona stavlja u svoju predstavu,
ono što ona zove šou jedne žene.
I naravno da znate šta to znači.
To znači da ona preuzima zasluge, a onda nas tera da izađemo ovde i odradimo sav posao.
Ali meni ne smeta.
Iskreno, ja sam oduševljena što sam ovde
sa svim prosvetiteljima koji posećuju nešto ovako, znate.
Stvarno, sjajno je.
Ne samo, naravno, naučnici i svi fenomenalni divovi industrije
već i poznati.
Ima toliko poznatih koji se kreću ovde.
Videla sam - Glen Klouz ranije. Nju volim.
Uzimala je jogurt u Google kafeu.
Zar to nije slatko.
(smeh)
Toliko ljudi vidite, svi su baš divni.
Divno je znati da su zabrinuti, znate.
I - oh, videla sam Goldi Hon.
O, Goldi Hon. I nju volim, divna je. Da.
Znate, ona je samo napola jevrejka.
Jeste znali to o njoj?
Da. Ipak, divan talenat.
I ja - znate, kada sam je videla, tako divno osećanje.
Da, divna je.
Nego, trebalo je da počnem sa tim koliko srećnom se osećam.
Biti ovde je tako prosvetljujuće iskustvo.
Svi vi ste odgovorni za ovaj svet u kojem danas živimo.
Znate, kao mlada devojka, nisam mogla ni da sanjam o ovim stvarima.
I svi vi ste doveli do ovih napredaka za tako kratko vreme.
Svi ste tako mladi.
Znate, vaši roditelji mora da su vrlo ponosni.
Ali ja - takođe cenim sve različitosti koje ovde imate.
Primetila sam da je vrlo multikulturalno.
Znate, kada stojite ovde, možete da vidite različite ljude.
To je poput duge.
U redu je reći duga. Da.
Samo - ne mogu da pohvatam da li možete da kažete, znate, različite stvari.
Šta vam je dozvoljeno reći, a šta ne?
Samo - ne želim nikoga da uvredim. Znate.
Svejedno, znate.
Samo mislim da biti ovde sa svima vama
ostavrenim mladim ljudima,
bukvalno, neki od vas, arhitekte koji grade našu bolju budućnost.
Znate, to je ohrabrujuće za mene.
Iako su, krajnje iskreno, neke od vaših prezentacija bile potpuno užasne,
potpuno užasne.
Istina. Istina.
Znate, između degradacije životne okoline
i kraha svetskog tržišta, o kojem ste pričali.
I naravno, svi znamo da je to zbog - svog ...
Pa, ne znam kako drugačije da vam to kažem, pa ću reći na moj način.
Ganeivish tetikeit dolaze iz vlade i znate,
bankari i Vol Strit. Znate to.
Nego.
(smeh)
Suština je, srećna sam što neko ima praktične ideje
kako da nas izbavi iz ove zbrke.
Tako da se klanjam svima vama i vašim zvezdanim dostignućima.
Hvala vam za sve što činite.
I čestitke na tome što ste toliko veliki maheri da ste postali TED majstori.
Dakle, srećan nastavak uspeha.
Čestitam. Mazel tov.
(aplauz)
Zdravo. Zdravo.
Hvala svima.
Izvinite, ovo je tako divna prilika i tako, biti ovde.
Moje ime je Noraida. I ja sam -
ja sam oduševljena što sam deo vaše TED konferencije
svega što radite i tome slično.
Ja sam dominikanska amerikanka.
Ustvari, može se reći da sam odrasla u glavnom gradu Dominikanske Republike,
drugačije poznatom kao Vošinton Hajts u Njujorku.
Ne znam da li ima još dominikanaca ovde,
ali znam da je Huan Enrikes bio ovde juče.
I mislim da je on meksikanac i to je -
iskreno, dovoljno blizu za mene, u ovom trenutku. Dakle -
(smeh)
Samo - izvinite.
Pokušavam da ne budem nervozna jer je ovo
neverovatno iskustvo za mene i tako.
I jednostavno - znate nisam navikla da govorim u javnosti.
I kad god sam nervozna, počinjem da pričam vrlo brzo.
Niko ne može da razume ništa što kažem, što je vrlo frustrirajuće za mene,
kao što možete da zamislite.
Obično moram da probam da se smirim i da duboko udahnem.
I povrh svega, znate, Sara Džouns mi reče da imamo samo 18 minuta.
I onda kao, da li bi trebalo da sam nervozna, jer možda je bolje.
I samo pokušavam da ne paničim i odlepim. I tako ja kao, duboko udahnem.
Okej. Izvinite. Nego, ono što pokušavam da kažem, jeste da stvarno volim TED.
Volim sve u vezi sa njim. Sjajno je.
Ne mogu da se zasitim u ovom trenutku.
I ljudi ne bi verovali, ozbiljno, odakle dolazim,
da ovo uopšte postoji.
Znate, čak, mislim, volim ime - TED.
Mislim, znam da je u pitanju prava osoba i sve to, ali samo kažem da volim,
znate, mislim da je vrlo kul što je i skraćenica, znate,
koja kao, ima visoko značenje i tome slično.
Sviđa mi se to.
I ustvari, mogu da se povežem sa tom skraćenicom i svime.
Jer, ustvari, ja sam brucoš na fakultetu sada.
U mojoj školi - ustvari bila sam deo osnivača jedne organizacije,
koja je neka vrsta vođstva,
znate, vama ljudi, stvarno bi vam se dopalo.
A organizacija se zove DA BOMB.
I DA BOMB - nije poput onoga što vi možete da napravite i to -
to je, DA BOMB, znači kao dominikanac - to je skraćenica -
dominikanska američka dobrotvorna organizacija za majke i decu.
Dakle, znam, vidite, ime je kao, pomalo predugačko,
ali sa ratom i terorizmom i svim ostalim,
dekan studentskih aktivnosti nas je zamolio da prestanemo da govorimo DA BOMB
i da koristimo ime o kojem niko neće imati pogrešnu ideju, šta god.
Dakle, DA BOMB -
ono što dominikanska američka dobrotvorna organizacija za majke i decu čini
je, ustvari, mi se zalažemo za studente koji mnogo obećavaju u akademskom smislu
i koji su majke, poput mene.
Ja sam zaposlena majka i redovan sam student.
I znate, vrlo je važno imati uzore.
Mislim, znam da su nekada naši životni stilovi različiti ili kako god.
Ali kao na mom poslu - na primer, upravo sam unapređena.
Trenutno je vrlo uzbudljivo za mene
jer sam mlađi asistent pomoćnika direktora
višeg potpredsednika odeljenja za poslovni razvoj.
To je moj novi naziv.
Ali mislim, bez obzira da li imate svoju firmu ili poput mene tek počinjete
kao nešto kao ovo je vitalno
za ljude da jednostavno nastave da šire svoje umove i znanje.
I kad bi svi, svi ljudi zaista imali pristup tome,
bio bi to veoma drugačiji svet, što već znate.
Dakle, mislim da nam je to potrebno,
ali naročito, gledam u ljude poput mene, znate kao,
mislim, Latinose, mi ćemo postati većina, za otprlike dve nedelje.
I isto tako zaslužujemo da budemo deo razmene ideja kao i svi ostali.
Dakle, ja sam vrlo srećna da vi, znate, radite ovu vrstu stvari,
stavljate prezentacije online.
To je vrlo dobro. Sviđa mi se to.
I ja jednostavno - volim vas momci, volim TED.
I ako mi ne zamerite, od sada pa nadalje ću privatno o TED
skraćenici misliti da je Tehnologija, Zabava i Dominikanci.
Mnogo vam hvala.
(smeh)
(aplauz)
Dakle, to je bila Noraida,
i poput Loraine i svih ostalih koje ćete danas upoznati,
ovo su likovi koji su bazirani na stvarnim ljudima iz mog realnog života.
Prijatelji, komšije, članovi porodice.
Ja dolazim iz multikulturalne porodice.
Ustvari, starija gospođa koju ste upoznali,
veoma malo je zasnovana na mojoj baba tetki sa majčine strane.
Verujte mi, duga je to priča.
Međutim, još povrh moje porodične istorije,
roditelji su me upisali u školu Ujedinjenih Nacija,
gde sam srela obilje novih likova
uključujući Aleksandru, moju profesorku francuskog, okej.
Pa, znate, bio je to početnički francuski, koji sam pričala s njom.
I bila je to Madam Buson, znate, bila je vrlo [francuski].
Bila je poput, znate na časovima,
bila je tipična francuskinja.
Znate, bila je vrlo šik, ali prepuna nezadovoljstva.
I bila bi tamo, znate, pričala sa odeljenjem,
govoreći o egzistencijalnoj punoći u životu.
A mi smo imali samo 11 godina, dakle to nije bilo odgovarajuće.
Ali [nemački - i učila sam nemački 3 godine]
Da, išla sam na nemački tri godine [nemački - naravno],
i bilo je to poprilično iskustvo jer sam bila jedina crnkinja u razredu,
čak i u UN školi.
Doduše, znate, bilo je to sjajno.
Profesor, Her Štopf, nikada nije diskriminisao.
Nikada. Uvek je tretirao svakoga od nas,
znate, jednako nepodnošljivo tokom nastave.
Dakle, postojali su profesori i onda su tu bili moji prijatelji.
drugovi iz razreda od svuda.
Mnogi od njih su i dalje moji dragi prijatelji.
I oni su bili inspiracija za mnoge moje likove.
Na primer, moja prijateljica.
Pa, samo sam htela da vam na brzinu kažem dobro veče.
Moje im je Praven Manvi i zahvaljujem vam mnogo na ovoj prilici.
Naravno, TED reputacija vas pretiče širom sveta.
Ali znate, poreklom sam iz Indije,
i želim da počnem sa tim
kako mi je Sara Džouns jednom prilikom rekla da ćemo imati priliku
da dođemo na TED ovde u Kaliforniji,
i bila sam vrlo zadovoljna i iskreno, osećala sam se rasterećeno
jer znate, ja sam zagovornik ljudskih prava.
I obično moj posao me odvede u Vašington.
I tamo moram da posećujem te sastanke, da se družim sa nekim zamarajućim političarima,
koji pokušavaju da učine da se osećam prijatno
govoreći mi koliko često jedu kari u Džordžtaunu.
Dakle, možete samo da zamislite - je li.
Ali oduševljena sam što mogu da vam se pridružim ovde.
Volela bih da možemo više vremena da provedemo zajedno, ali to ćemo drugi put. Okej? Divno.
(aplauz)
I na žalost, mislim da nemamo vremena da upoznate sve koje sam povela ali -
pokušavam da se ponašam pristojno.
Prvi put sam ovde.
Ali želim da vam predstavim par ljudi koje ćete možda prepoznati,
ako ste gledali "Most i tunel."
Uh, pa, hvala vam.
Dobro veče.
Moje ime je Paulin Ning,
i prvo želim da vam kažem da sam -
naravno član sam kineske zajednice u Njujorku.
Ali kada me je Sara Džouns zamolila da dođem na TED,
rekla sam, pa prvo, ne znam, znate -
pre dve godine, ne biste me našli ispred publike,
još manje ovakve
jer nisam volela da držim govore
jer osećam da, kao imigrant, ne govorim dobro engleski jezik.
Ali onda sam odlučila, poput guvernera Arnolda Švarcenegera,
svejedno ću probati.
(smeh)
Moja ćerka - moj aćerka je to napisala,
rekla mi je, "Uvek počni govor sa humorom."
Ali moja priča -
želim samo ukratko da vam to ispirčam.
Moj muž i ja doveli smo našeg sina i ćerku ovde tokom '80-ih
kako bi imali slobodu koji mi nismo imali u Kini u to vreme.
I pokušali smo da naučimo našu decu da budu ponosna na svoju tradiciju, ali to je vrlo teško.
Znate, kao imigrant, razgovarala bih sa njima na kineskom,
ali oni bi mi uvek odgovarali na engleskom.
Oni vole rok muziku, pop kulturu, američku kulturu.
Ali kada su porasli,
kada je došlo vreme da počnu da razmišljaju o braku,
tada smo očekivali da oni shvate, malo više, svoju kulturu.
Ali upravo smo tu imali nekoliko problema.
Moj sin kaže da nije spreman da se oženi.
I ima dušicu, ali ona je amerikanka, ne kineskinja.
Nije da je to loše, rekla sam mu, "Šta ne valja sa ženama kineskinjama?"
Ali mislim da će promeniti svoje mišljenje uskoro.
Onda sam odlučila da ću se koncentrisati na svoju ćerku.
Ćerkin brak je vrlo poseban za mamu.
Ali prvo, rekla je da nije zainteresovana.
Jedino želi da provodi vreme sa prijateljima.
I onda na fakultetu, kao da nikada nije dolazila kući.
I ne želi da ja odem da je posetim.
Pa sam se zapitala, "Šta nije u redu sa ovom slikom?"
I tako sam optužila svoju kći da ima tajnog momka.
Ali ona mi je rekla, "Mama, ne moraš da brineš o momcima
jer ih ja ne volim."
(smeh)
Rekla sam, "Da, muškarci mogu biti teški, ali sve žene moraju da se naviknu na to."
Rekla je, "Ne mama. Mislim, ne sviđaju mi se muškarci. Ja volim žene.
Ja sam lezbejka."
Dakle, uvek učim svoju decu da poštuju američke ideje,
ali rekla sam mojoj ćerki da je ovo izuzetak -
(smeh)
da ona nije gej, da je samo zbunjena ovim američkim problemom.
Odgovorila je, "Mama, nije amerikanka."
Rekla je da je zaljubljena u finu kinesku devojku.
(smeh)
Dakle, to su reči koje čekam da čujem,
ali od mog sina, ne od ćerke.
(smeh)
Ali ispočetka nisam znala šta da radim.
Ali onda, nakon nekog vremena, počela sam da prihvatam da je to ona.
I iako je povremeno teško,
podeliću sa vama da mi pomaže da shvatim
da je društvo tolerantnije, obično zbog mesta poput ovog,
zbog ideja poput ovih,
i ljudi poput vas, otvorenog uma.
I mislim da možda TED, vi utičete na živote ljudi
na načine kojih možda niste ni svesni.
Dakle, za dobrobit svoje ćerke,
zahvaljujem vam na idejama koje širite.
Hvala vam. Šin šen.
(aplauz)
Dobro veče. Ja se zovem Habi Belahal.
I volela bih pre svega da se zahvalim Sari Džouns
što je sav pritisak završetka stavila za jedinu Arapkinju
koju je povela sa sobom.
Izvorno sam iz Jordana,
I predajem komparativnu književnost na Kvins Univerzitetu.
Nije Harvard.
Ali osećam se pomalo kao riba na suvom.
Ali veoma sam ponosna na svoje studente.
I vidim da je nekoliko njih uspelo da stigne na konferenciju.
I dobićete dodatne bodove koje sam vam obećala.
Ali iako znam da ne izgledam kao tipični stanovnik, kako biste vi to rekli,
volela bih da istaknem da mi u globalnom društvu,
mi nikada nismo toliko različiti koliko izgled govori.
I ako mi dopustite, podeliću sa vama na brzinu kratak stih,
koji sam upamtila još sa svojih 16 godina.
Dakle, u prastara vremena.
[arapski]
I grubo prevedeno:
"Molim te dozvoli mi da ti držim ruku.
Želim da ti držim ruku.
I kada te dodirnem, osećam se srećno iznutra.
To je takav osećaj, moja ljubavi, da ga ne mogu sakrtiti, ne mogu ga sakriti, ne mogu ga sakriti."
Pa okej, ali molim vas, molim vas, molim.
Ako vam zvuči poznato, to je zato što sam u istom periodu u svom životu
slušala Bitlse.
Na radiju [nejasno], su bili vrlo popularni.
Dakle, sve to je da bih rekla da volim da verujem
da za svaku reč treba koja nas čini gluvima jedne za druge,
uvek postoji lirika koja u rimi povezuje uši i srca širom kontinenata.
I molim se da je ovo način na koji ćemo se ponovo izumeti, tokom vremena.
To je sve [nejasno]. Mnogo vam hvala na ovoj prilici.
Okej? Sjajno.
(aplauz)
Mnogo vam hvala. Bilo je divno.
Hvala vam što ste me ugostili.
(aplauz)
Mnogo, mnogo vam hvala. Volim vas.
(aplauz)
Pa, morate mi dopustiti da kažem sledeće,
jednostavno - hvala vam.
Želim da se zahvalim Krisu i Žaklin i svima što su me pozvali.
Dugo mi je trebalo da stignem i osećam se kao kod kuće,
i znam da sam nastupala za neke od vaših kompanija
ili su me neki od vas videli negde drugde,
ali iskreno, ovo je jedna od najboljih publika koje sam doživela.
Čitava stvar je sjajna. Tako da, nemojte da se menjate u skorije vreme.
(aplauz)