Be kell vallanom, hogy amikor meghívtak,
azt gondoltam, hogy hát, ez a TED.
És ezek a TEDesek -- tudják, bármilyen ártatlanul is hangzik --
filantrópok, művészek és tudósok, akik a világunkat formálják.
És vajon mi olyat tudnék én mondani,
ami igazolná a részvételemet egy ilyen eseményen?
Ezért arra gondoltam, hogy talán egy kifinomult angol akcentus
a segítségemre lehet.
Aztán azt gondoltam, nem, dehogy. Ki kell állnom és önmagamat adnom,
úgy beszélni, ahogy szoktam,
hiszen végső soron ez lesz a nagy leleplezés.
Ezért úgy döntöttem, feljövök ide, és megmutatom az igazi hangom.
Habár azt már sokan tudják, hogy a királynő angolját beszélem,
hiszen Queens-ből jöttem, New York-ból.
(Nevetés)
Ám a témánk természetesen a feltalálás.
És bár nem tudok róla, hogy lenne bármiféle szabadalmam,
ma találkozhatnak néhány "találmányommal".
Talán elmondhatom,
hogy nagyon érdekel a személyiségek kitalálása.
Mindannyian adott körülmények közé születünk, sajátos testi adottságokkal,
bironyos földrajzi és történelmi közegbe, és mind egyedi élményeket szerzünk.
És aztán?
Milyen messzire megyünk énünk építgetésében, kitalálásában?
Hogyan határozzuk meg önmagunkat, és mennyire vagyunk rugalmasak?
Például, mi lenne, ha bármikor bárkik lehetnénk?
Személyiségeimmel, akárcsak a műsoraimban,
itt is ezekkel a kérdésekkel fogunk eljátszadozni.
Úgyhogy elhoztam magammal néhányukat.
Már nagyon izgatottak.
El kell mondanom --
el kell mondanom, hogy mindannyian készültek egy-egy beszéddel.
Nyugodtan tekintsék ezt a Sarah Egyetemnek.
(Nevetés)
Jól van. Jól van. Nahát!
Jaj, de csodás!
Jó estét mindenkinek!
Köszönöm, hogy ma itt lehetek.
Ó, nagyon szépen köszönöm. Loraine Levine a nevem.
Hogy maguk mennyien vannak!
Helló kedves! Jól van.
(Nevetés)
Mindegy, most amiatt a fiatal lány, Sarah Jones miatt vagyok itt.
Egy nagyon kedves, fiatal, fekete lány.
Tudják, azt állítja, hogy ő fekete,
de ha jobban megnézik, inkább csak olyan karamell színű.
Mindegy is,
(Nevetés)
azért hívott ide, mert mindig berak a műsorába,
amit egyszemélyes műsornak nevez.
Na persze, tudják, hogy ez mit jelent.
Azt jelenti, hogy idehoz bennünket, mi csinálunk mindent, és ő aratja le a babért.
De én nem bánom.
Őszintén szólva teljesen megilletődtem, hogy itt lehetek,
ennyi nagy koponya között, akik ilyen helyekre járnak, tudják.
Valóban csodálatos.
Persze, nem csak a tudósok és a fantasztikus ipari óriások,
hanem a hírességek is.
Annyi, de annyi híresség szaladgál errefelé.
Láttam -- korábban láttam Glenn Close-t. Imádom.
Joghurtot ivott a Google büféjében.
Hát nem imádnivaló?
(Nevetés)
És még nagyon sokakat láttam, egyszerűen csodálatosak.
Jó érzés tudni, hogy foglalkoznak ezekkel a dolgokkal, tudják.
És -- ó, láttam Goldie Hawn-t is.
Ó igen, Goldie Hawn, imádom őt is, csodálatos. Igen.
Tudják, ő csak félig zsidó.
Ezt tudták róla?
Igen. De még így is nagyon tehetséges.
És tudják, annyira jó érzés volt itt látni.
Igen, csodálatos.
Mindenesetre azzal kellett volna kezdenem, milyen szerencsésnek érzem magam.
Nagyon tanulságos itt lenni.
Önök annyira felelősek ezért a világért, amiben ma élünk.
Tudják, lánykoromban még csak nem is álmodhattam ilyesfélékről.
Önök viszont rövid idő alatt olyan sok minden értek el.
És annyira fiatalok.
Tudják, a szüleik biztosan büszkék Önökre.
Én azonban -- én a sokféleségüket is nagyra értékelem.
Feltűnt, mennyire multikulturálisak.
Tudják, idefentről jól látni, mennyiféle ember van jelen.
Olyanok, mint egy szivárvány.
Szabad azt mondani, hogy szivárvány. Igen.
Csak tudják, nem tudom már követni, hogy szabad-e mondani dolgokat.
Mit szabad mondani és mit nem?
Nem akarok senkit megbántani, tudják.
Mindenesetre,
már a gondolat, hogy itt lehetek Önökkel,
nagy szakmai tudással rendelkező fiatalokkal,
Önök közül néhányan szó szerint a szebb jövő építészei.
Tudják, ezt nagyon ösztönzőnek találom.
Annak ellenére, hogy némelyik előadást kifejezetten ijesztőnek,
rémisztőnek találtam.
Így van. Így van.
Tudják, a környezet tönkretételét
és a világpiaci összeomlásokat, amikről beszélnek.
És persze tudjuk, hogy mindez azért van, mert...
Nos, nem tudom másképp mondani, úgyhogy csak kimondom a magam módján.
A ganeyvish tetikeyt a kormányoktól jön, meg, tudják,
a bankároktól és a Wall Street-ről. Maguk is tudják.
Mindegy.
(Nevetés)
A lényeg, hogy örülök, hogy vannak használható ötletek is
arra, hogyan kecmeregjünk ki ebből.
Úgyhogy nagyon örülök Önöknek és az eredményeiknek.
Köszönök mindent, amit tesznek.
És gratulálok, hogy olyan nagy alkotók, hogy a TED nagyjaivá váltak.
Úgyhogy sok sikert kívánok.
Gratulálok. Mazel tov.
(Taps)
Helló! Helló!
Mindenkinek köszönöm.
Elnézést, olyan nagyszerű lehetőség ez nekem, meg minden, itt lenni.
Noraida vagyok. Én csak --
Annyira örülök, hogy részt vehetek a TED konferencián,
amit maguk csinálnak, meg minden.
Dominikai-amerikai vagyok.
Valójában mondhatják, hogy a Dominikai Köztársaság fővárosában nőttem fel,
amit New York City-ben úgy is ismernek, mint Washington Heights.
De nem tudom, hogy van-e itt más dominikai is,
csak azt tudom, hogy Juan Enriquez itt járt tegnap.
Azt hiszem, ő mexikói, és ez --
őszintén szólva nekem most ennyi is elég.
(Nevetés)
Én csak -- sajnálom.
Csak próbálok nem izgulni, mert ez
egy nagyon csodálatos élmény nekem, meg minden.
És csak -- tudják, nem vagyok hozzászokva a nyilvános szerepléshez.
És ha izgulok, akkor mindig túl gyorsan beszélek.
Senki sem érti amit mondok, ami nagyon zavaró tud lenni,
képzelhetik.
Általában csak le kell nyugodnom, és mélyeket lélegeznem.
De ráadásul Sarah Jones még azt is mondta, hogy csak 18 percünk van.
Úgyhogy nem tudom, talán jobb is, ha izgulok, tudják, hátha az segít.
Csak próbálok nem pánikolni és kiborulni. Úgyhogy mélyeket lélegzek.
Oké. Bocsi. Mindegy, csak azt akartam mondani, hogy nagyon szeretem a TED-et.
Mármint hogy mindent szeretek benne. Lenyűgöző.
Mármint -- nem tudok magamhoz térni.
És tényleg, ahonnan jöttem, az emberek el sem hinnék,
hogy ilyesmi létezik.
Tudják, az is tetszik, úgy értem, imádom a nevet, hogy -- TED.
Úgy értem, tudom, hogy igazi ember meg minden, de csak azt mondom,
szerintem tök jó, hogy még mozaikszó is, tudják,
nagyon magasröptű meg ilyenek.
Ez tetszik.
És tényleg tudok azonosulni ezzel az egész mozaikszóval meg minden.
Mert most éppen másodéves vagyok egy egyetemen.
Az iskolámban -- igazából részt vettem egy szervezet alapításában,
ami olyan, mint egy vezetői dolog,
tudják, mint maguk, nagyon tetszene maguknak meg minden.
És a szervezet neve DA BOMB.
És a DA BOMB -- nem az, amit meg tudnak építeni meg minden --
ez a DA BOMB azt jelenti, hogy Dominikai -- ez egy mozaikszó --
Dominikai-Amerikai Anyák és Babák Jótékonysági Szervezete.
Tudják, tudom, hogy a név egy kicsit hosszúnak tűnik,
de a terroristák elleni háború meg ilyenek miatt
az elöljáró azt kérte, hogy ne mondogassuk azt, hogy DA BOMB,
hanem inkább mondjuk ki az egészet, nehogy valaki félreértse vagy mi.
Tehát, végül is a DA BOMB --
a Dominikai-Amerikai Anyák és Babák Jótékonysági Szervezete azt csinálja,
hogy próbáljuk támogatni azokat az ígéretes hallgatókat,
akik egyben anyák is, mint én.
Dolgozó anya vagyok, és közben nappali tagozatra járok.
És tudják, nagyon -- nagyon fontos, hogy legyenek példaképeink.
Úgy értem, tudom, hogy néha nagyon különbözik az életstílusunk meg minden.
De még a munkámban is -- merthogy éppen előléptettek.
Ez most irtó izgalmas nekem,
mert én lettem a társigazgató junior asszisztense
a legfelső alelnök vezetése alatt az üzleti osztályon.
Ez az új beosztásom.
De szerintem akár épp most indítanak saját céget, akár kezdők, mint én,
az ilyesmi létfontosságú,
hogy az emberek műveljék magukat és tanuljanak.
És ha mindenkinek, minden embernek lenne erre lehetősége,
akkor nagyon más lenne most a világ, tudom, hogy maguk is tudják.
Szóval szerintem erre mindenkinek szüksége van,
de különösen az olyanoknak, mint nekem, tudják,
úgy értem a latinoknak, mert mi leszünk többségben, úgy két héten belül.
Úgyhogy mi is megérdemeljük, hogy részt vegyünk az ötletcserélésben.
Szóval nagyon örülök, hogy csinálják ezt a dolgot,
hogy fölteszik a beszédeket a netre.
Ez nagyon jó. Nagyon tetszik.
Én csak -- imádom magukat. Imádom a TED-et.
És ha nem bánják, monstantól kezdve magamban úgy fogok tekinteni a TED-re,
mint a Technológia, Szórakoztatás, Dominikaiak mozaikszavára.
Nagyon szépen köszönöm.
(Nevetés)
(Taps)
Noraidát láthatták,
aki Loraine-hez és a többiekhez hasonlóan
a saját életemből vett valós személyen alapul.
Barátok, szomszédok, családtagok.
Egy multikulturális családból származom.
Tulajdonképpen, az idősebb hölgy
nagyon-nagyon távolról az anyai nagy-nagynénémre hasonlít.
Ez egy hosszú történet, higgyék el.
A családi hátteremre ráadásul
a szüleim az ENSZ iskolájába járattak,
ahol rengeteg új személyiséggel találkozhattam,
például Alexandre-al, a francia tanárommal.
Nos, tudják, alapfokú franciára jártam hozzá.
És végül is ő Madame Bousson volt, értik, nagyon [francia].
Olyan volt, hogy bent volt az órán,
és tipikus francia volt.
Nagyon sikkes volt, ugyanakkor nagyon közönyös is.
És ott volt, tudják, az osztályunkkal beszélgetett,
és az élet egzisztenciális értelmetlenségéről beszélt.
És csak 11 évesek voltunk, úgyhogy nem igazán volt helyénvaló.
De [német].
Igen, három évig tanultam németül, [német],
és nagy élmény volt, mert én voltam az egyetlen fekete lány az osztályban,
sőt, az ENSZ iskolában is.
De azért, tudják, csodálatos volt.
A tanárunk, Herr Schtopf, sosem kivételezett.
Soha. Mindig egyformán bánt mindenkivel az órán,
egyformán elviselhetetlenül.
Voltak tehát a tanáraim, és voltam a barátaim is,
osztálytársak mindenfelől.
Sokan közülük a mai napig nagyon jó barátaim.
És ők ihlették számos személyiségemet is.
Őt például egy barátom.
Csak jó estét akartam kívánni gyorsan.
Praveen Manvi vagyok, és nagyon hálás vagyok ezért a lehetőségért.
A TED-et természetesen világszerte megelőzi a hírneve.
De tudják, eredetileg Indiából jöttem,
és elöljáróban azt szeretném elmondani,
hogy Sarah Jones valaha megígérte, hogy majd eljön ez a lehetőség,
hogy részt vehessünk a TED-en, Kaliforniában,
nagyon örültem, és őszintén szólva, meg is könnyebbültem,
mert tudják, emberi jogi aktivista vagyok.
És a munkám miatt többnyire Washingtonban vagyok.
Ott pedig üléseken kell részt vennem, és fárasztó politikusokkal kell vegyülnöm,
akik azzal próbálnak barátkozni,
hogy elmesélik, milyen gyakran esznek curry-t Georgetown-ban.
Úgyhogy képzelhetik -- így van.
Nagyon örülök, hogy itt lehetek Önökkel.
Bárcsak több időnk lenne, de talán majd legközelebb. Rendben? Nagyszerű.
(Taps)
Attól tartok, nem lesz elég időnk, hogy mindenkivel találkozzanak, mégis --
megpróbálok viselkedni.
Most lépek fel először itt.
Szeretnék bemutatni Önöknek még két embert, akit felismerhetnek,
ha látták a "Bridge and Tunnel"-t.
Ó, nos, köszönöm.
Jó estét!
Pauline Ning vagyok,
először is szeretném elmondani, hogy --
természetesen a New York-i kínai közösség tagja vagyok.
Ám amikor Sarah Jones megkért, hogy legyek kedves eljönni,
azt mondtam, nos, tudják, először nem tudtam --
két évvel ezelőttig nem láttak volna közönség előtt beszélni,
főleg nem egy ilyen helyen,
mivel nem szeretek előadni,
mert úgy érzem, bevándorlóként nem elég jó az angolom ahhoz, hogy beszéljek.
De úgy döntöttem, hogy Arnold Schwartzenegger kormányzó példáját követve
mégis megpróbálom.
(Nevetés)
A lányom -- a lányom írta,
azt mondta: "Mindig egy viccel indíts."
Ám az én hátterem --
Csak röviden elmesélem.
A férjem és én, a nyolcvanas években hoztuk ide a fiunkat és a lányunkat,
hogy meglegyen a szabadságunk, ami nem volt meg Kínában.
Próbáltuk megtanítani, hogy legyenek büszkék a hagyományokra, de nagyon nehéz.
Tudják, bevándorlóként kínaiul beszélek velük,
mégis mindig angolul válaszolnak.
Imádják a rock zenét, a pop kultúrát, az amerikai kultúrát.
De ahogy kezdtek felnőni,
amikor eljött az ideje, hogy a házasságra gondoljanak,
azt vártuk, hogy kicsit a saját kultúrájuk felé forduljanak.
Ám ez nem egészen így történt.
A fiam azt mondja, még nem áll készen a nősülésre.
Van egy barátnője, de az egy amerikai nő, nem kínai.
Nem mintha az rossz lenne, de megkérdeztem: "Mi bajod a kínai nőkkel?"
De szerintem hamarosan meggondolja magát.
Aztán úgy döntöttem, inkább a lányomra koncentrálok.
A lány esküvője nagyon különleges esemény az anyának.
De először azt mondta, nem érdekli.
Csak a barátaival akar lenni.
Aztán szinte sosem látogatott haza a főiskoláról.
Azt sem akarta, hogy én látogassam meg.
Azt mondtam: "Valami nem stimmel."
Úgyhogy megvádoltam a lányom, hogy titkos fiúja van.
De azt mondta: "Anyu, nem kell aggódnod a fiúk miatt,
mert nem szeretem őket."
(Nevetés)
Azt mondtam: "Igen, a férfiakkal néha nehéz, de minden nő hozzászokik."
Azt mondta: "Nem, anyu. Úgy értem, nem a fiúkat szeretem, hanem a lányokat.
Leszbikus vagyok."
Mindig mondtam a gyerekeimnek, hogy tiszteljék az amerikai eszméket,
de mondtam a lányomnak, hogy ez a kivétel --
(Nevetés)
hogy nem meleg, csak összezavarta ez az amerikai probléma.
De azt mondta: "Anyu, nem amerikai."
Azt mondta, szerelmes egy kedves kínai lányba.
(Nevetés)
Ezeket a szavakat akartam hallani,
csak éppen a fiamtól, nem a lányomtól.
(Nevetés)
De először nem tudtam, mit csináljak.
Aztán idővel megértettem, hogy ő ilyen.
Hiába nehéz néha,
elárulom Önöknek, hogy néha segít megérteni,
hogy a társadalom toleránsabb az ilyen helyek miatt, mint ez is,
az ilyen gondolatok miatt,
és az ilyen nyitott emberek miatt, mint Önök.
Úgyhogy azt hiszem, a TED talán nagyobb hatással
van az emberek életére, mint gondolnák.
Úgyhogy a lányom nevében is
köszönöm Önöknek az ötleteiket, amiket terjesztenek.
Köszönöm. Shin shen.
(Taps)
Jó estét, a nevem Habbi Belahal.
És először is szeretném megköszönni Sarah Jones-nak,
hogy pont az arab vendégét stresszelte le azzal,
hogy ő legyen az utolsó.
Eredetileg Jordániából származom.
És összehasonlító irodalmat tanítok a Queens College-ben.
Ez nem a Harvard.
Mégis partra vetett halként vergődöm.
De nagyon büszke vagyok a diákjaimra.
És látom, hogy néhányan el is jöttek a konferenciára.
Úgyhogy megkapjátok a pluszpontokat, amiket ígértem.
Tudom, hogy nem úgy festek, mint egy tipikus honosított, ahogy mondanák,
szeretném kihangsúlyozni, hogy egy globális társadalomban élünk,
és nem vagyunk annyira különbözőek, mint ahogy kinézünk.
Úgyhogy ha megengedik, gyorsan megosztanék Önökkel egy verset,
amit fiatalon, 16 évesen tanultam.
Ami nagyon régen volt már.
[Arab]
Valahogy így hangzik:
"Kérlek, hadd fogjam a kezed.
Fogni akarom a kezed.
És amikor megérintelek, boldog leszek.
Kedvesem, ezt az érzést nem rejthetem, nem rejthetem, nem rejthetem."
Nos, rendben, de kérem, kérem.
Ha ismerősen csengett, az azért van, mert akkoriban
folyton a Beatles-t hallgattam.
Nagyon népszerűek voltak a rádióban.
Csak azért mondom mindezt, mert szeretném hinni,
hogy minden szóra, ami elidegenít bennünket egymástól,
jut egy dal, ami kontinenseken keresztül is összeköti a füleket és szíveket.
És imádkozom, hogy idővel így újítsuk meg önmagunkat.
Ez minden. Nagyon szépen köszönöm a lehetőséget.
Rendben? Nagyszerű.
(Taps)
Mindenkinek nagyon köszönöm. Csodálatos volt.
Köszönöm, hogy itt lehettem.
(Taps)
Nagyon-nagyon szépen köszönöm.
(Taps)
Hadd mondjak még valamit.
Köszönöm szépen.
Meg akarom köszönni Chris-nek, Jaqueline-nek, és mindenkinek, hogy itt lehettem.
Már régóta vártam erre, és úgy érzem, hazaérkeztem,
és tudom, hogy előadtam már az Önök cégeinek,
vagy már láthattak valahol máshol,
de őszintén szólva ez a legjobb közönség, akinek valaha is előadtam.
Ez az egész lenyűgöző, úgyhogy újra ne gondolják magukat még egy jó darabig!
(Taps)