מה עשוי להיות סוף טוב לחיים?
ואני מדברת על הסוף האמיתי.
אני מדברת על המוות.
כולנו חושבים הרבה איך לחיות היטב.
אני רוצה לדבר על הגדלת סיכויינו למות היטב.
אני לא חוקרת מחלות זקנה.
אני בונה תכניות קריאה לילדי גן.
מה שאני יודעת בנושא
מגיע ממחקר איכותי של קבוצת מדגם בת שני אנשים.
בשנים האחרונות עזרתי לשני אנשים
לסיים את חייהם כפי שרצו.
ג'ים ושירלי מודיני חיו במשך 68 שנות נישואיהם
מחוץ למערכת, בחוותם בת 6,800 הדונם
בהרי מחוז סונומה.
הם ניהלו משק-חי בדיוק בכמות שהספיקה לצרכי הקיום שלהם
כדי שרוב שטחי החווה יישארו מקום מפלט
לדובים ולאריות ולהמון דברים נוספים
שחיים שם.
זה היה חלומם.
פגשתי את ג'ים ואת שירלי כשהיו בשנות ה-80 לחייהם.
הם היו בעצמם ילדים שבחרו לא להביא ילדים לעולם.
ככל שהתיידדנו, הפכתי לאפוטרופסית
וליועצת הרפואית שלהם,
אבל חשוב מכך, הפכתי להיות
לאדם שניהל את חוויית קץ-החיים שלהם.
ואנו למדנו כמה דברים, איך יוצרים סוף טוב.
בשנותיהם האחרונות, ג'ים ושירלי
סבלו מסרטן, שברים, זיהומים, מחלות נוירולוגיות.
זו האמת.
לקראת סופנו, תפקודינו הגופניים
ועצמאותנו מידרדרים לאפס.
מה שגילינו הוא שע"י תכנון ובעזרת האנשים הנכונים,
איכות החיים יכולה להישאר גבוהה.
את תחילת הסוף מעורר
אירוע מצית מודעות למוות, ובמשך השלב הזה,
ג'ים ושירלי בחרו ב"איי-סי-אר שמורות טבע"
כגוף שייקח תחת חסותו את חוותם אחרי לכתם.
זה העניק להם את השלווה להתקדם לשלב הבא.
אולי זה יהיה עקב אבחון כלשהו, אולי בגלל האינטואיציה שלכם,
כך או כך, יום אחד אתם עתידים לומר, "הדבר הזה יחסל אותי."
ג'ים ושירלי הקדישו את הזמן הזה
להודיע לחבריהם שקיצם קרב
ושזה בסדר גמור מצידם.
מוות עקב סרטן ומוות עקב מחלה נוירולוגית
הם שני דברים שונים.
בשני המקרים, הימים האחרונים מוקדשים לנסוך שלווה ובטחון.
ג'ים נפטר ראשון, הוא היה בהכרה עד לרגע האחרון,
אבל ביומו האחרון לא היה מסוגל לדבר.
עיניו אמרו לנו מה הוא רצה לשמוע שוב,
"הכל מסודר, ג'ים. אנו נדאג לשירלי
כאן, בחווה,
ואיי-סי-אר יטפלו בחיות הבר שלכם לנצח."
בעקבות אותה התנסות אשתף אתכם בחמישה נהלים.
העליתי לאינטרנט גליונות עבודה,
כך שאם תרצו, תוכלו לתכנן לעצמכם את סופכם.
מתחילים עם תכנית.
רוב האנשים אומרים, "הייתי רוצה למות בביתי."
80% מכל האמריקאים מתים בבית חולים
או במוסד סיעודי.
האמירה שאנו רוצים למות בבית איננה תכנית.
רוב האנשים אומרים, "אם אגיע למצב הזה, תירו בי."
גם זו איננה תכנית. זו לא חוקי.
[צחוק]
תכנית כרוכה במתן תשובות
לשאלות ישירות הנוגעות לסוף הרצוי.
היכן תרצו להיות כשכבר לא תהיו עצמאיים?
מה אתם רוצים במונחי התערבות רפואית?
ומי יוודא שתכניתכם מתבצעת?
אתם תזדקקו לתומכים.
וככל שירבו - גדלים סיכוייכם
לזכות בסוף הרצוי לכם.
אל תניחו שהבחירה הטבעית היא בני הזוג או הילדים.
נחוץ לכם מישהו מתאים מבחינת זמן וקירבה פיזית
שיעשה היטב את המלאכה, ונחוץ לכם מישהו
שיכול לעבוד עם אנשים שנתונים תחת לחץ
של מצב שמשתנה בהתמדה.
מוכנות לקראת בית החולים היא נושא מכריע.
סביר שייקחו אתכם לחדר המיון,
וכדאי לכם שזה ייעשה כמו שצריך.
הכינו סיכום בן עמוד אחד של ההיסטוריה הרפואית
והתרופות שלכם, ומידע מאת הרופא שלכם.
הכניסו זאת למעטפה בולטת מאד
עם עותקים של תעודות הביטוח וייפוי-כוח מאת עורך הדין שלכם,
ועם הוראת איסור ביצוע ההחייאה.
דאגו לכך שתומכיכם יחזיקו עותקים זהים ברכביהם.
הצמידו סט עותקים אחד על דלת המקרר.
כשתופיעו בחדר המיון עם החבילה הזו,
האשפוז שלכם יתבצע בצורה חלקה ומעשית ביותר.
תהיו זקוקים למטפלים.
יהיה עליכם להעריך את אישיותכם ואת מצבכם הכספי
כדי לבחור בין קהילת בית אבות
או הישארות בבית.
בכל מקרה, אל תתפשרו.
אנחנו עברנו כמה מטפלים לא-הכי-מתאימים
לפני שמצאנו את הצוות המושלם
בראשותה של מרשה,
שלא תניח לכם לזכות בבינגו רק בגלל שאתם גוססים
אבל תצא לשטח ותצלם עבורכם סרטונים של החווה
כשכבר לא תוכלו לצאת לשם בעצמכם,
וקייטלין, שלא תוותר לך על התעמלות הבוקר,
אבל יודעת מתי אתה רוצה לשמוע
שאשתך נמצאת בידיים טובות.
ולבסוף, המלים האחרונות.
מה תרצו לשמוע ממש בסוף,
וממי תרצו לשמוע אותן?
מנסיוני, אתם תרצו לשמוע
שכל מה שמדאיג אתכם יהיה בסדר גמור.
כשתאמינו שזה בסדר להרפות, תעשו זאת.
אז זהו נושא שבד"כ מעורר פחדים והכחשה.
מה שלמדתי
הוא שאם נקדיש מעט זמן לתכנון קץ חיינו,
יש לנו הסיכוי הטוב ביותר לשמור על איכות החיים.
הנה ג'ים ושירלי מיד אחרי שהחליטו
מי יטפל בחווה שלהם.
הנה ג'ים, שבועות ספורים בלבד לפני מותו,
חוגג יום הולדת שלא ציפה לחגוג.
והנה שירלי, ימים ספורים בלבד לפני מותה,
מאזינה להקראת מאמר בעיתון היומי
על חשיבותו של מקלט חיות הבר
שבחוות מונדיני.
ג'ים ושירלי זכו בסוף טוב לחייהם,
ובכך שאני משתפת אתכם בסיפורם,
אני מקווה להגדיל סיכויינו לכך.
תודה לכם.
[מחיאות כפיים]